XXIII. 



Tretiliorní iiloženiny u Volyně v jižních Cechách. 



Napsal J. V. Želízko. 



Předloženo v sezení dne 6. července 1906. 



Že kaenozoické čili třetihorní usazeniny stáří miocéoního, v úvodí 

 řeky Volyuky, v jižních Čechách, mají mnohem větší rozlohy, nežli 

 jak na dosavadních geologických mapách je vyznačeno, vysvítá z vý- 

 zkumů J. N. a Jos. WoLDŘiciiA, kteří zjistili nejjižnější a nejvyšší 

 zbytek třetihorní pokrývky u Malenic, na levém břehu Volyňky, ve 

 ve výši 490 m n. m.^) 



Jak známo, jsou třetihorní vrstvy zdejší krajiny výběžkem kdysi 

 rozsáhlého miocénního sladkovodního jezera pánve Budějovicko-Tře- 

 bouské, v níž dnešní Vltava, tehdy u Vyššího Brodu vznikající, jakož 

 i Malce a Nežárka, ústily. Rameno tohoto jezera táhlo se přes Vod- 

 ňany, Protivín a Heřmáň, podél dnešní Blanice a Otavy, kolem Štěkně 

 k Strakonicům, odkud se rozšiřoval výběžek jeho až za Horažďovice. 



Ňa staré rukopisné mapě říšského geologického ústavu (Protivín 

 — Prachatice, Z. 9. Col, X.) Zepharovichem provedené, jsou v poříčí 

 Volyuky nejjižnější třetihorní uloženiny (kaenozoické štěrky) jenom 

 za Račovice kreslené, kdež doprovázejí Volyùku po obou březích 

 na jejím nejjižnějším toku. 



J. N. a Jos. WoLDŘicH shledali tyto uloženiny (kaenozoické jíly) 

 ještě dále k jihu, po pravém břehu Volyuky, u Boháčovy cihelny jv. 

 od Nemetic a na severovýchod od Staro va (jz. od Volyně) a nejjiž- 

 něji, jak již shora uvedeno, u Malenic. 



M Geologické studie z jižních Čech. U. Údolí Volyuky na Šumavě (Archiv 

 pro přírodověd, výzkum Čech. Díl Xll. Č. 4. S. 83. Praha 1903.) 



Věstník král. české spol. nauk. Třída II. 1 



