účinek střídavého proudu na polarisované elektrody. 21 



LuTHERA a F. J. Brisleea ^), J. B. Westhavera ^^). Chemická změna 

 elektrod jest asi též příčinou proč fakta zde pozorovaná nesouhlasí 

 s theorií jak ji provedl Gundrt. (S tím souvisí i jeho poznámka na 

 str. 209.). 



Závislost intensity na elektromotorické síle stejnosměrného proudu 

 vyznačuje se maximem kol hodnoty 06 volt elektromotorické síly. 

 I zde jedná se pravděpodobně o úkaz přešlý. Úkaz tento souvisí asi 

 se zjevem známým pod jménem bodů rozkladu "). Úkaz obdobný, 

 náhlá depresse polarisace (tedy zvýšení intensity) pozorován byl za 

 časového průběhu polarisace J. Tafelem ^'■^). 



19. Srovnáme-li úkazy zde pozorované se zjevem na elektroly- 

 tickém detektoru (aneb kohererech vůbec) vynikne ještě jeden rozdíl. 

 Přírůstek energie odpovídající sesíleiií stejnosměrného proudu jest zde 

 všude jen zlomkem energie užitého střídavého proudu, a mohl tedy 

 ze střídavého proudu povstati. Při detektorech (a kohererech) jest 

 tomu naopak, tam jest energie indukčního účinku nepatrná, proti změně 

 energie již vyvolá, ^^) t. j. pozorovaná změna pochází ze zdroje proudu 

 stejnosměrného (článku) indukční náraz jest pouze impulsem k uvol- 

 nění této energie. K důkazu o identitě obou zjevů (ač pravděpodob- 

 nost jest veliká) bylo by nutno dokázati experimentálně, že změna 

 energie proudu stejnosměrného jest aspoň částečně nahrazena z článku 

 a že části této s ubývající plochou elektrody v poměru k celkové 

 energii impulsu (proudu střídavého) přibývá. Že změna energie částečné 

 pochází z článku toho důkazem jest, že změny přibývá s rostoucí 

 elektromotorickou silou (bez ohledu na velikost polarisace). 



20. Úkazy zde pozorované souhlasí kvalitativně s úkazy na ko- 

 hereru (resp. elektrolytickém detektoru pozorovanými. Poněvadž úči- 

 nek elektrických oscillací roste urychleně s hustotou jich proudu jest 

 zřejmo, že při nepatrné plošce elektrody detektoru (nebo kontanktu 

 kohereru) může nepatrná intensita oscillací míti veliký vliv. Prvý a 

 druhý účinek proudu souhlasí se zjevem, často na kohererech pozo- 

 rovaným, že totiž oscillace mohutné způsobují někdy opačný eííekt 

 než oscilace mírné intensity. 



^j R. Luther a F. J. Brislee: Z. S. f. phys. Chemie XLV. 1903 p. 216. 

 '«) J. B. Westhavee: Z. S. f. phys. Chemie LI. 1905 p. 64. 

 *^) Literaturu viz: A. Winkelmann: Handbuch d. Physik 2. vyd. 2. sv. 2. část 

 IW3 p. 993. Srovnej též: B. Macků. Phys. Z. S. 6, p. 232, 1905. 

 --) J. Tafel: Z. S. f. phys. Chemie L. 1905. p. 641. 

 *') Viz odhady Fesseňdenovy y Preh'edu pokroků fysiky za rok 1904 p. 173. 



