22 XXÍV. B. Macků: 



21. Budiž zde upozoruèco ještě na některé analogie mezi pola- 

 risovanými elelítrodami a koherery (s jedním kontaktem). 



Průběh intensity s rostoucím množstvím prošlé elektřiny jest 

 u polarisovariýcli elektrod dvojí: intensity pravidelně ubývá, někdy 

 však též přibývá. Oba průběhy nastávají i u kohererů: Příklad prvý 

 u elektrolytických detektorů, druhý u mřížky Sshäferovy'"*), u vlhkých 

 kohererů Aschkinassových^^) a u kohererů s vrstvou halogenových 

 sloučenin médi. 



Zajímavým je, že u kohererů, u nichž s rostoucím množstvím 

 prošlé elektřiny roste intensita, účinkem oscillací jí ubývá a naopak 

 u kohererů, u nichž s rostoucím množstvím intensity ubývá, oscillace 

 způsobují její vzrůst. (Zajímavá pozorování Bosého") nemají bohužel 

 udání, jak intensita na prošlém množství závisí.) Oboje dá se shrnouti 

 v jedinou větu. Koherer oscillacemi elektrickými vrací se k onomu 

 stavu, z něhož působením proudu vyšel. Z věty této však následuje, 

 že po přerušení oscillací, musí proudem stejnoměrným nastati týž stav 

 jako před působením oscillací, t. j. koherery tyto musí samočinné 

 dekoherovati. Skutečně tomu také tak u všech uvedených hohererů 

 jest. (Též Bosého kaliový koherer s tím souhlasí.) 



Děje odehrávající se na kontanktech, kudy proud prochází, možno 

 si představiti takto: Účinkem původního proudu nastává elektrolysa 

 (elektrolytu tekutého resp. vrstvy na povrchu), jež má za následek 

 chemickou změnu kovových elektrod na jich povrchu. Působením 

 oscillací redukuje se změněný povrch opět na kov. Reakci tuto 

 možno přijmouti jako pravděpodobnou, prisoudíme-li chemickým reak- 

 cím rychlost měřitelnou s periodou střídavých proudů; což pokusy 

 dokázali Le Blanc a Schick^') Přímo podporují horní předpoklad tyto 

 pokusy: 1. Střídavým proudem vyloučí se na platinových elektrodách 

 z roztoku modré skalice (jež před rozpuštěním byla vyžíhána, aby roz- 

 tok nebyl kyselý) metallická měď. 2. Na oxydovaných elektrodách mě- 

 děných redukuje se v roztoku modré Skalice působením střídavého 

 proudu vrstva oxydu na metallickou méd. — ßedukuje-li se však 

 povrch na kovový, pak nastávají opět poměry podobné oněm, z nichž 

 se před působením proudu stejnosměrného vyšlo. Redukce může za- 

 sáhnouti ovšem i původní vrstvu (jež byla elektrolytem při pmudu 



'*) A. Neugschwender : Phys. ZS. 2, p. 550, 1901. 



'') E. Aschkinass: Wied. Ann. 67, p. 843, 1899. ' 



^') J. Ch. Bose: E. E. ZS. 20, p. 688,' 1899. 



^') M. Le Blanc a K. Schick: ZS. f. phýs. Chemie XLVI. p. 2l3, 1903. 



