I2í : XX.V. J. Stehlík: 



buDěk jtíD slabě vystupují. S přibývajícím stářím žlaznaté buňky sU- 

 vají se delšími a mají vetší schopnost přijímati barviva „Tinktionfä- 

 lii^keit" jevící se hlavně pak na jádrech jejich. U starších včel celý 

 žlaznatý epithel degeneruje a pag. 304 „die Zellen werden sehr 

 niedrig und repraesentieren so ein typisches Plattenepithel." Jádra 

 zacházejí, počet zrníček v nich uložených dřív zřetelně viditelných 

 se menší, a často jsou i sama jádra v mnohých případech sotva 

 znatelná. Na ostatních místech ventrálních plátků v okolí žlaz- 

 natý ch polí jest hypodermis složena z nízkých, s plochy nepravidelně 

 polygonální obrysy vykazujících buněk. U královen a trubců pod 

 celým ventráluím plátkem článku uložena jest normální nízká hypo- 

 dermis, složená z nepravidelně polygonálních buněk s oválnými jádry, 

 tak že žlaznatá pole, jako jsou vyvinuta u dělnic, tu scházejí. 



Dreyling probírá důkladné potom otázku vývoje a degenerace 

 žláz u vyvinutých včel, potom pojednává i o vývoji žláz v stád i u- 

 larválním. 



Žlaznaté buňky u docela mladých, buňku opustivších včel, mají 

 podobu spíše kubickou a obsahují veliká, nápadná jádra. Postupem 

 stáří se buňky ty prodlužují, a nabývají podobu cylindrickou. Na šířce 

 jim ubývá a tvoří se mezi nimi zřetelné prostory, které dle vší 

 pravděpodobnosti obsahují sekret. Ve stadiích největší činnosti sekrečiií 

 nabývají buňky značné délky „und stehen wie Pallissadeu neben- 

 einander." Plasma buněk zde vykazuje vláknitou, jemnými zrnlcy 

 prostoupenou strukturu. Buňky stýkají se pak jen na obou svýcli 

 koncích, jednak na pólu přiléhajícím k chitinu, jednak na opačném 

 konci, obráceném do vnitř. Na pag. 307. : „Die Kerne liegen nicht 

 genau in der Mitte, sondern der Innern Seite mehr genähert." Po- 

 čátek degenerace žlázek objevoval se autorovi u včel, které byly 

 vzaty z oule v pozdním podzimku. Epitel vykazoval tu na konci od 

 chitinu obráceném větší počet buněčných komplexů různé délky. Hra- 

 nice buněk nejsou již tak ostré jako dříve, mizejí obyčejně v polo- 

 vici délky žlaznatých buněk, nebo později ztrácejí se docela. " 



O tvaru a povaze plasmy v těchto stadiích, kde jeví se počátek 

 degenerace, praví autor následovně: „Jedenfalls erreichen sie (totiž 

 Zellgränzen) die innere Wandung nicht; unter dieser breitet sich da- 

 gegen seine gleichmässige, sehr feinkörnige und mit Vakuolen durch- 

 setzte Protoplasmamasse aus, die den ganzen Komplex abschliesst." 

 Konečně podává Dreyijng vyobrazení nejvíce degenerovaných žlázok 

 od včel, které označuje názvem „Flugbiene", a které jak známo za- 

 bývají se jenom sbíráním medu a pelu. A na těchto hranice žláz- 



