o voskotvornýck žlázách hmyzu. 13 



nalýcli buněk zmizely Již docela a buňky jsou všecky stejné uízké, 

 -ztratily úplné žiaznatý charakter, a i jádra, jejich mnohdy nejsou více 

 přesné ohraničena. Mnohdy pozoroval autor i případy, že vrstva buněk 

 Y místech žlaznatého epithelu bývá i nižší, než sám na ní ležící, chi- 

 tinový integuuient. Zkrátka voskové žlázky, v tomto stadiu dělají 

 dojem, abych užil slov autora, „eines verbrauchten und abgenutzten 

 Organs." Poněvadž řezy dávající obrazy takto degenerovaných žláz, 

 obdržel Dreyling z individuí, která byla vzata z oulu v pozdní zimě, 

 nebo sebrána na květech v časném jaře, a potom tedy z tak zva- 

 ných „Flugbiene", létacích včel, které zkoumal až v červnu, na zá- 

 kladě toho soudí autor, že vývoj i degenerace žláz souvisí jenom se 

 ttářím včel. 



U nymf prvních stadií, tedy kdy ještě oči byly prosty pigmentu, 

 liypodermis abdomina, na které patrno již bylo rozdělení na 6 

 segmentů, byla všude stejně silná, a jenom v místech, kde později 

 za dospělosti vytvořeny jsou ony rámečky vroubici zrcádka, „Spiegel", 

 jevila se poněkud vyšší. Chitin v tomto stadiu jeví se na řezech jen 

 jako docela úzký bezbarvý pruh. 



V následujících starších stadiích konečně jeví se diííerenciaco 

 chitinu na hladká zrcádka a na zadní, vlásky opatřené části. Hypo- 

 dermis však ještě vykazuje všude stejnou tlouštku. Teprve ve třetím 

 stadiu, když oči jsou tmavé, tloustne hypodermis v místě zrcádek, 

 buňky nabývají zde kubickou podobu a představují základy pozdějších 

 žlaznatých polí. Na základě pozorování tlouštky voskových plástynek, 

 vyloučených na chitinovém pokryvu zrcadélkových polí, a současného 

 zkoumání stavby a vývoje žláz u týchž individuí, dochází Dreyling 

 k tomuto přesvědčení, pg. 325. cit. práce: „Die Secretionsfähigkeit 

 der Wachsdrüsen hängt mit dem Bau derselben innig zusammen." Na 

 Ivonec svého pojednání o včele praví, že pozorování vývoje a za ním 

 na to následující degenerace žláz by mohly vésti k domněnce, že tyto 

 mohou po degeneraci znovu zmohutněti asi tak, jako mléčné žlázy 

 ssavců které vykazují stadia klidu střídající se se stadii zvýšené činnosti. 

 U včely dle autora pro krátký její věk jest tento fakt velice pravdě- 

 nepodobný a autor také pro to žádných dokladů nenalezl. Uvedu 

 z práce této dále pozorování Dreylingova o žlaznatých polích dvou 

 jihoamerických druhů r. Melipona, resp. Trigona, z nichž jeden nebyl 

 určen, a druhý náležel k Melipona quinqiie-fasciata. U těch voskové 

 plástynky vylučovány jsou na rozdíl od včelp na hřbetní sti'a,uè abdo- 

 niinálních segmentů a pak nejvíce na čtyřech posledních. Kromě po- 

 sledního článku abdomina rozdělen jest povrch hřbetní strany abdo- 



