o voskotvorných žlázách hmyzu. 23 



Jest tedy štětina v těchto místech ve svoji pochvu zřetelně 

 skloubena. Celý popis, hlavně pak toto charakteristické vkloubení 

 štětin, dále i ta okolnost, že jsou na svém konci uzavřeny, ukazuje 

 na to, že tu máme co činiti s druhem hmatacích štětin, které obyč. 

 v literatuře smyslových orgánů hmyzu označeny bývají názvem „Sin- 

 nesborsten" nebo „Tastborsten", a jež hlavně na basálních článcích 

 tykadel (Schiemenz, Rdland, Schenk, Häuser, Eöhler) nebo i na jiných 

 částech, na př. ocasní štětiny daphnií (Claus) bývají uváděny. 



Tak ScHiEMENz popisuje na vnější straně basálních článků ty- 

 kadel včely útvary, které označuje jako (Über das Herkommen des 

 Futtersaftes und die Speicheldrüsen der Bienen, nebst einem Anhang 

 liber das Riechorgan, in: Z. wiss. Zool. 38- 1882 pag. 126.) „starre 

 Chitinborste", welche in einer weichhäutigen Grube vermittels eines 



Gelenkes mit der Cuticula zusammenhängt atd a o něco dále 



praví, že těmto štětinám chitinovým naprosto jsou podobny již Hau- 

 SERE3I jako hmatací štětiny označené „Tastborsten", které se nalézají 

 na vnitřním ohybu tykadel. Ruland (80) charakterisuje několika slovy 

 orgány funkce hmatové takto : „Rein theoretisch betrachtet, könnten wir 

 als Kriterium für die den Tastsinn vermittelnden Organe den Um- 

 stand verwerthen, dass . . . also die Tastborsten im Gegensatze zu den 

 die chemischen Sinnesreize percipirenden Apparate. — an der Spitze 

 geschlossen sein werden." A dále: „Es ist nicht immer ganz leicht, 

 die Tastborsten von den anderen Sinneshaaren zu unterscheiden; dem 

 geübteren Auge jedoch bieten sich bald Merkmale, wie das Uiberragen 

 der anderen Haare, ihre stärkere Chitinisierung, die eigenthümliche 

 Einlenkung, die eine ziemlich sichere Entscheidung in den meisten 

 Fällen ermöglichen." Co se týče vnějších detailů, jsou tyto „Tast- 

 borsten" variabilní, jak vidno z popisů jich u různých zástupců, tak 

 že o našich štětinách zase nemůžeme říci, ku kterým již popsaným 

 útvarům by se podobou nejvíce blížily. Znaiíy hmatacích štětin, jak 

 je na př. podává Roland, rozhodně však zachovávají. O speciálnějším 

 jich výzmanu na žlaznatých polích zmíním se později při projednávání 

 smyslových buněk v nich zakončujících. 



Vnitřní morfologie žlaznatých polí. 



Pod popsaným chitinovým pokryvem každého pole rozkládá se 

 žlaznatý apparat, který, jak již bylo podotčeno, skládá se z dvojího 

 druhu elementů, naproti navzájem odlišných jak podobou tak i funkcí 



