XXVI. 



o novém slepém blešivci, Typblogammarus n. sbg. 



Podává Karel Schaferna, 



assistent zoologického ústavu sčeké university. 



S tabulkou a 2 obrázky v textu. 



(Práce z ústavu zoologického české university.) 



Předloženo v sezení dne 6. července 1906. 



Úvodní poznámky. 



Dějiny zoologie potvrzují, že objevy nových tvarů zvířeny pod- 

 zemní byly vždy vděčným předmětem pozorování a theoretických úvah 

 badatelů, a to zvláště objevy tvarů takových, na nichž působení temnoty 

 zanechalo stopy bud počínající, neb již dokonané degenerace určitých 

 orgánů, jmenovitě zrakových. Moderní biologie čerpá z nálezů těchto 

 vydatné podpory pro jisté názory theoretické, zvláště v ohlede k na- 

 ukám o přizpůsobení a dědičnosti. Není zajisté vděčnějších objektů 

 pro tyto nauky, než sledování pozvolného zakrsávání orgánů zrako- 

 vých až do úplné jich degenerace hlavně na druzích Amphipodů a 

 Isopodů v podzemních vodách žijících. Shledáme-li u druhů téhož 

 rodu neb rodů příbuzných, že se týž orgán — oko — nalézá v po- 

 stupných stadiích zakrsávání, od vnějších apparátů dioptrických, 

 jako jsou kužele křišťálové, až docela zmizí a s ním zaniká netoliko 

 ganglion zrakové, nýbrž i nerv optický: nemůžeme se vyhnouti jinému 

 závěru, než že působení temnoty vyvolává tyto změny nikoliv náhle, 

 nýbrž pozvolna a postupně, až konečně objeví se druhy fauny pod- 

 zemní zcela slepé, beze stop orgánů zrakových i jich innervace. Ne- 

 dávno sestavil a vyložil tento postup degenerační u různých zástupců 



věstník král. ces. spol. nauk. Třída 11. 1 



