4 XX VI. K. Scliäferna: 



mořský druh Gammarus locusta, z kterého prý povstal sladkovodní 

 G. ßuviafilis R. (G. pungeus M. Edw., G. pulex L.j a tento se roz- 

 štěpil na 2 větve : a) G. fluviatilis var. spinosus a 



b) G. fluviatilis var. manophthalmus. 



Toto poslední plémě zplodilo dle našeho autora tvary slepé, ne 

 sice náhle, nýbrž postupně. Nejprve povstal Xiphargus elegans var. 

 impeifechis a později A'/pÄ. elegans Garbiiii. Tento pak poloslepý druh 

 jest otcem našeho středoevropského X puteanus. Vûci této romantice 

 možno jen poznamenati, že Garbini překonal všecky moderní genealogy. 



Ve Francii přispěl hlavně Ed. Chevreüx k poznání několika 

 druhů Gammaridů z Francie a Alžíru, kdežto publikace jiného autora, 

 Armanda Viré (17), nepřispívá ničím závažným k poznání této fauny 

 ])odzemní. Naopak, zprávy tohoto spisovatele, jako by pokusně zjistil 

 /měny v pigmentaci oční u Gammarus fluviatilis již po několika 

 měsících, nezasluhují vůbec důvěry. Tak krátká doba zajisté nestačí 

 na degeneraci ocí, zvláště víme-li, že ku př. v dolech Příbramských 

 žije Gammarus pulex od staletí, anižby i jen stopy degenerace očí 

 jeho bylo lze znamenati. Pouze ztráta pigmentu kožního — jest 

 bělostný jako v studnách žijící Niphargus — ukazuje na následek 

 staletého žití ve vodách dolů příbramských. Zrovna tak nezasluhuje 

 důvěry tvrzení téhož autora (Viré), že by se v několika měsících 

 mohla prodloužiti tykadla a smyslové štětiny jich u Gam. fluviatilis. 



V sev. Americe pozoruhodné jsou výzkumy Packardovy (11) 

 o slepé fauně mamutí jeskyně, v níž shledán z Gammaridů hlavně 

 rod Crangonyx. 



Zvláštní pozornosti zoologů těší se ode dávna podzemní zvířena 

 blešivců v Anglii. Po předchozích pracech starších autorů jest to 

 hlavně Chilton, jenž již r. 1897. věnoval mnoho péče a pozornosti 

 podivuhodné zvířeně podzemních Isopodů a Amphipodů Novo-Zealand- 

 ských. Z díla jeho vychází na jevo zajímavý fakt, že v tak vzdálené 

 a zcela isolované oblasti objevují se i zástupcové rodů podzemních 

 Gammaridů jako v oblasti palaearktické, ku př. Crangonyx compactus 

 a Gammarus fragilis a že tedy stáří rodů těchto sahá daleko za 

 dobu terciární. R. 1900 zpracoval pak Chilton (3) podzemní Amphi- 

 pody Velké Britanie, stanoviv přesnější diagnosy pro druhy zdejších 

 Niphargů a pro rod Crangonyx než předchůdcové jeho Sp. Bate a 

 Stebbing. v této své práci zdůrazňuje Chiltom zvláště stanovisko 

 Vejdovským poprvé zastávané, že nutno si všímati tvarů a rozdělení 

 smyslových apparátů kožních, jež mohou býti i důležitým vodítkem 

 systematickým. 



