o novém slepém blešivci, TypMogammarus n. sbg. 9 



Hlava Typhlogammara činí dojem, jako by byla ve směru dorso- 

 ventráloím protažena, ač o protažení nelze zde mluviti, nýbrž tvar ten 

 jest výsledkem přílišné její krátkosti. 



Oči úplně scházejí. To jest patrno hned s povrchu, nebot ple- 

 ťová barva hlavy není přerušena ani stopou po nějakém pigmentu 

 očním, jenž u Gammaridü velmi nápadně vždy vyniká. Rovněž z řezů, 

 jež jsem si jednak sám pořídil, jednak z řezového praeparátu mně 

 laskavě p. prof. Mrázkem zapůjčeného jest vidno, že svétlolomné 

 apparáty, kóny oční zde úplné scházejí. 



Ani po pigmentu není nikde stopy. Pokud se týče poměru gan- 

 glia optického k pokožce, jak daleko totiž zde redukce pokročila, jsem 

 bohužel nemohl sledovati na svém materiálu pro ohledání histologické 

 ne dosti výhodně íixovaném. Ale doufám, že budu moci ještě jednou 

 zajíti na tuto otázku, až se mi dostane materiálu příhodnějšího k mé- 

 thode řezové. 



Při pohledu shora jeví hlava malé tupé rostrum mezi antennami. 



Hřbetní strana všech segmentů jest docela oblá a nevykazuje 

 žádných kýlů. Na segmentech pleopodových jest zadní kraj po celé 

 své délce opatřen větším počtem tenkých štétinek, sedících po jedné 

 v mělkých vroubcích. (Viz text fig. ].) 



Pro rod Gammarus jest charakteristický výzbroj uropodových 

 segmentů, a sice nalézáme tu 5 skupin o 1 — 3 silných štětinkách 

 krycích, provázených řadou tenčích štětinek. Postaveny jsou jedna 

 skupina medianné, jest tedy lichá, po straně pak má 2 páry podobných 

 skupin. Změnu v těchto poměrech považují někteří autoři za důležitý 

 druhový znak. 



Přihlédneme-li k tomuto znaku u popisovaných individuí, shledáme, 

 že vždy schází skupina medianní, z postranních pak na posledních 

 2 segmentech jest vyvinut úplné jen vnější pár. Z vnitřního zbývají 

 jen 2 tenké štětinky. Na prvém ze jmenovaných segmentů někde ne- 

 nalezneme ani jediné silné krycí štětinky a pouze 2 postranní tenké 

 jsou zachovány. (Viz tab. fig. 11, 12, 13.) 



To jest však případ nejextrémnější, neboť jindy nalezneme ještě po 

 jedné straně zcela normální skupinu s jednou silnou krycí štětinou a obalem 

 tenčích, ale na druhé straně marné jí hledáme. Jest tedy v popsaných 

 poměrech všech tří segmentů rozdíl od rodu Gammarus a spíše mů- 

 žeme říci dle výskytu jedině tenkých štětinek na prvém uropodovém 

 segmentu jest podobnost s rodem Niphargus^ jenž nikdy nevytvořuje 

 na uropodových segmentech silnějších krycích štětin, nýbrž jen po 

 1 — 2 tenkých, po straně od sebe oddálených. 



