o novém slepém blešivci, Typhlogammarus n. sbg. H 



1:3:2, nevynikají tedy zase zvláštní délkou. Jsou opatřeny hojnými 

 delšími štetinkami smyslovými a to zase štětinkami oqoIio typu 

 u prvých antenn popsaného, smyslovými puštičkami, ovšem v menším 

 počtu, jakož i smyslovými štětečky, též v menším počtu, než byly na 

 basálních článcích antenn prvého páru. Flagellum jest ISčlenné, se 

 články dosti nízkými, opatřenými při distálních koncích hmatovými 

 štetinkami. Zajímavé jest pozorovati, že tyto štětinky ve svém počtu 

 na jednotlivých článcích skoro pravidelně alternují. Tak vidíme na 

 obrázku alternaci čísel 3, 4; 3, 4 atd., jindy bývá 2, 3; 2, 3. Stří- 

 dání toto platí ovšem i pro podobné útvary na flagellu antenn prvého 

 páru. Calceolů nenalezl jsem nikde ani u (^ ani u 9- Zvláštností 

 flagella prvých i druhých antenn jest ostnitá kutikula. Na prvých 

 článcích vyskytují se velmi hustě jemné osténky, ale čím dále na 

 distálních článcích, tím více se jich počet zmenšuje. Jsou to podobné 

 útvary, jako popisuje je Dell a Valle (4) u Eusirus cuspidatus pod 

 názvem „i)elurie". 



Svrchní pysk (tab. ňg, 31) jest tvaru nepravidelně vejčitého, 

 s chitinovými stluštěninaini na vnitřní straně. Při konci jest pokryt 

 hustými, tenkými štetinkami ve 2 různých směrech stojícími. 



Spodní pysli (hypopharynx) (tab. fig 26, 27) jest hluboce roz- 

 dělený, jen o 1 páru křídel s postranními výběžky. Vnitřní křídhi 

 jsou někde jen nepatrně naznačena. Na konci při vnitřních rozích při 

 rozdělení jsou skupiny silnějších, obloukovitě přihnutých štětinek, jež 

 bývají dvojího tvaru. U některých exemplářů jsou tyto štětinky při basi 

 úzké, pak asi v polovině se značné rozšíří a ku konci se zase súží 

 v ostrou špičku. U jiných individuí jsem nalezl štětinky tyto typu 

 více méně vidličnatého. Ale někdy mohou se oba typy vyskytnouti 

 u téhož individua. Jinak opatřen jest hypopharynx v horních a střed- 

 ních svých pai-tiích a na postranních výběžcích hustým pokryvem 

 jemných štětinek. 



Mandíhiily (tab. íig. 28, 29, 30) podobají se v celku mandi- 

 bulám rodu Gammarus. Rozdíl jeví se v poměrech palpů. Palpus jest 

 normálně tříčlenný, ale články jeho jsou poměrně dosti krátké, takže 

 na př. střední článek jest tvaru skoro soudečkovitého. Ptovněž po- 

 slední článek jest zvláště u Ç dosti krátký a ne příliš úzký. Výzbroj 

 všech tří článků jest podobná oné u r. Gammarus. 



Mohutná basální část mandibulární nese 2 zubovité výběžky, 

 z nichž jeden a to spodní jest v kloubu pohyblivý. Dle tvaru těchto 

 spodních zubů lze rozeznati okamžitě pravou a levou mandibulu. 

 Mandibula levá má silnější tyto zuby podobné svrchním, kdežto na 



