o novém slepém blešivci, Typhlogammarus n. sbg. 19 



Ve tvaru epimeru a basipoditu jsou značné rozdíly. 



Basipodit 4. páru (tab. fig. 6, 6a) jest již více křídlate roz- 

 šířený, než jsme viděli u páru předcházejícího. Rozšíření na zadu 

 silně převyšuje na distálním konci vlastní šíři těla basipoditu a jest 

 poněkud na zad v cípek protaženo. Šíře přibylo též v proximálních 

 partiích. Zadní kraj, vlnitě ohraničený, má totožná opatření, jako jsem 

 popsal u předcházejícího páru. Na vnitřní strano nacházíme u ç^ zase 

 svazečky štětinek v počtu asi 8. 



5. pár (tab. íig. 1, 7a) má basipodit s největším rozšířením na 

 straně zadní. Při epimeru, jenž jest tvarem svým pravým opakem 

 2 předcházejících epimeru (jest, jak popsáno, s kraji šikmo vzhůru 

 obrácenými) jest basipodit velmi široký. Kraj nesbíhá od ioserce hned 

 dolů, nýbrž jest nejprve skoro rovný, poněkud nahoru směřující. Pak 

 se náhle počne dosti ostře ohýbati dolů a mírně proláklý končí cípkem 

 při distálním konci. Štětinový výzbroj kraje i vnitřní plochy basi- 

 poditové jest podobný jako u předchozích 2 párů. 



Pleopoda jsou dvouvětevná, článkovitá, se zpeřenými štětinkami. 

 Článků postupně u jednotlivých noh ubývá. Počet článků u párů za 

 sebou následujících jest 35, 29, 26. Při basi nejsou zřetelně článko- 

 vány a tu shledáváme se na endopoditu asi s 6 dosti k sobě sblíže- 

 nými, hluboce rozeklanými štětinami, jež slouží ke spojení okončiny 

 pravé a levé strany. K témuž účelu na basi jsou při vnitřní straně 

 v řadě tak zvané spojné štétinky („coupling-spines" Stebbing). Tyto 

 útvary jsou u Typhlogammara přítomny u velikém počtu. Obyčejně 

 u jiných rodů bývají, ač jsou někdy docela jiného tvaru, jen po 2, 

 jako u G, pulex, G. fragilis Chilton, Bathyonyx de Vismesi Vejd. a j. 

 Stebbikg popisuje jich více jen u několika málo rodů: PhronimeUa 

 elongata Claus 3, LaetmatopMlus punis 1, Dairella Bovalli St. 12. 

 U našeho podrodu jsou poměry ty následující. Nejmohutnější a u ně- 

 kterých individuí v největším počtu 7—8 jsou na basálním článku 

 prvého páru pleopodového. Assymmetrie jest tu velmi častá, jak 

 jest viděti na obrázcích (tab. fig. 33, 34a,). Toho jest hlavně 

 příčinou to, že místo útvaru s dvěma řadami háčků, jež bývají na 

 jedné straně 3 velké, na druhé pak větší počet drobnějších háčků 

 5 — 8, se vyvine buď proximálně jedna silná krycí štětina, jako ji na- 

 lézáme na uropodech a jinde. Neb v jiném případě útvar kuželovitý, 

 na konci silně súžený, bez jakýchkoli differenciací. Jak spojné háčky, 

 tak i změněné ony vřetenité útvary nemají asi žádné funkce smyslové. 

 Neb zakončení jejich jest úplně solidní a lumen se táhne jen do 

 poloviny. Na druhém páru (tab. fig. 34) jsou skoro o Ys kratší, počet 



1* 



