Další pozorování o struktuře a tvoření spor u synibiotickýeh bakterií. 5 



Barvení praeparatů z emulse obdržených děje se opět Heiden- 

 hainovou rnethodou. 



Specielně pro Bacillus megatherium dlužno ještě podotknouti, že 

 lze snadno po fixování kultury v eprouvettě celou kolonii v celku od 

 živné půdy odloupnouti a zalévati s^mu o sobě. Bude-li to možno 

 i u jiných druhů dá se sice předpokládati, avšak k vlastním zkušenostem 

 jsem zde nedošel. 



Zmínil jsem se již, že částečná differenciace struktur je patrná 

 již zbarvením carbolfuchsinem — ovšem po odtažení barvy alkoholem — 

 tedy jakýmsi regressivním barvením. Platné výsledky ukázaly se po 

 regressivním barvení methylenovou modří (Fig. 10, 11, 12) s boraxem. 

 Zprvu užil jsem v několika případech k vůli kontrolle i jiných barviv 

 na jádra, leč bez výsledku. Kdežto safraninem docílil jsem již před 

 delší dobou u kvasnic velice pěkných praeparatů — v tomto případě 

 potkala se tinkce jmenovanou barvou s nezdarem. Podobně gentiana- 

 violett, methylviolett, dahlia, karminy (parakarmin, boraxkarmin, pikro- 

 karmin), Ehrlichův a Delafieldův haematoxylin nevedly k cíli. Poslední 

 dvě barviva nehodila se snad pro nepatrnost objektu — a snad z toho 

 důvodu i ostatní — k rozpoznání hledaných struktur: právě proto, 

 že na př. jádro je tak malé, uniká při silném osvětlení (jak jsem ho 

 užíval) pro průzračnost těchto barev pozornosti, anebo snad uvedená 

 barviva nesnadno vnikají dovnitř bakterií, jak jsem měl příležitost 

 pozorovati, i pro fixáže těžko prostupných. 



Barvení mikrobů specifickými barvivy na jádra není ovšem nové. 

 Takových barev užil na př. Neisser, Ernst. Roku 1872. užil již hae- 

 matoxylinu Eberth a r. 1875. barvil také Weigert karminem a dehto- 

 vými barvivy (hl. methylviolett). Anilinové barvy zavedli (1876 — 78) 

 Salomonsen. Koch, Ehrlich; poslední dva autoři jsou jak známo pů- 

 vodci dosud skoro veskrze užívaných method sušení a fixace teplem 

 na krycích sklech — okolnost ne bezvýznamná se zřetelem k oné veliké 

 různosti autorů v náhledech o buněčné povaze bakterií. Zde nehodlám 

 zacházeti na celou obsáhlou literaturu sem spadající. Zastávány jsou 

 náhledy všech možných variací. Bakterie jsou bezjaderné organismy 

 dle Fischera na příklad a Miguly. Tento názor ovšem vzhledem 

 k bohatým současným zkušenostem z cytologie vůbec byl těžko k obhá- 

 jení a opíral se pouze o negativní výsledky pozorování. Ze až do nejno- 

 vější doby docházelo se stále k resultátům negativním — to dnes možno 

 si vysvětliti lim, že materiál nebyl dobře fixován, hlavně že nebylo do- 

 statečně dlouho fixováno. Methoda barvení hraje zde sice také určitou 

 roli, jak už jsem se zmínil, ale proti právě vytknutému činiteli celkem 



