8 IV. Em. Mencl: 



není chromatin stejnoměrně po jádře rozptýlen, nýbrž na určitých 

 místech seskupen. 



Zmínil jsem se již, že periferní protoplasma tvoří na dvou místech 

 mezi jádrem a polární čapkou hrbolky, v nichž jsou uložena malá 

 silně barvu přijímající zrnéčka. Jejich vyskytování je velmi pra- 

 videlné, obě jsou přesně ve stejné vzdálenosti od jádra. Od místa 

 jejich uložení můžeme velmi často pozorovati prodloužení plasmy 

 v podobě můstku na druhou stranu někdy přímo na přič, (Fig. 1. 1, d, 

 Fig. 5. b) někdy konvergentně (Fig. 1 e). 



V některých případech však leží, tato tělíska na „spodní" straně 

 plasmy, tedy vedle jádra, jindy ve svrchní („proti jádru"); tato roz- 

 manitost je ale snad podmíněna druhem. V každém případě však musíme 

 připustiti, že zjev těchto útvarů je zcela charakteristickým. Mimo tato 

 zrníčka můžeme zjistiti ještě jiná, nezaujímající určité místo, menší, 

 ne tak silně se barvící (Fig. 4 e, Fig. 5 a, b). Tato druhá tělíska 

 považuji za vlastní produkty assimilačních processů, kdežto prvním 

 přičítám větší důležitost, přes to, že nemohu blíže praecisovati jejich 

 význam. 



Poměry právě popsané platí však pouze o jedné části individuí. 

 V jiných tyčinkách vidíme jakési příčné žíhání; v některé jsou pruhy 

 dva, jindy tři, někdy čtyři. Při bedlivějším ohledání poznáme, že zde 

 máme co činiti s pravým mitotickým dělením. Kde vidíme proužky 

 dva, nalézá se dyaster, kde tři, je to dyaster a již se tvořící přehrádka, 

 kde čtyři, jedná se o novou mitosu dvou dceřinných tyčinek ve stadii 

 dyastru, zřídka o dvojitou mitosu jediné tyčinky. 



U bakterií z prvního individua dosud popisovaných a na obr. 

 1. — 5. zobrazených nepodařilo se mi nikdy zjistiti stadium aequato- 

 rialní desky ; dlužno tedy za to míti, že toto stadium probíhá velmi 

 rychle, čemuž tak není již u stadií dalších. Mitosy směřující k prostému 

 rozštěpení individua probíhají uprostřed tyčinky na rozdíl od mitosy 

 vedoucí k utvoření spory, jak později uvidíme. Mitosy prvního druhu 

 nazývati budeme schizogennimi proti druhým, sporogenním. 



Fig. 5. a, ukazuje jasně stadium mladého dyastru, kde obě partie 

 chromatinové ještě se příliš od sebe nevzdálily a kde dají se zjistiti 

 mimo jiná dvě zrnka ještě ona dvě typická zmíněná svrchu. Chromati- 

 nové skupiny obyčejně netvoří jedinou hustou massu, jednolitou, nýbrž 

 jsou jakoby roztřepeny nebo zrnité, aspoň při okrajích — což nasvědčuje 

 tomu, že se i zde jedná o samostatné chromosomy . 



V dalším průběhu dělení vzdalují se od sebe obě poloviny vře- 

 ténka a když byly se dosti rozestoupily, počne se mezi nimi tvořiti 



