ß VIH. F. Vejdovský: 



podivuhodným způsobem vyrostou do značných rozměrů. Jest pravdě- 

 podobné, že z vaků chámových neodvádějí se veškeré spermie, nýbrž 

 že zde vždy jistá část jich zbývá, tak jako i zbytky cytoforů více 

 méně rozpadlé. I jest zajímavým, že tyto přebytečné spermie a 

 zbytky buněčné požírány jsou od lymfocytů, které následkem toho 

 značných velikostí nabývají a dutiny vaků chámových vyplňují. Není 

 nic snadnějšího, než v takto vyrostlých lymfocytech shledati množ- 

 ství pozřených spermií, jež po dvojitém zbarvení vždy snadno lze 

 nalézti jako vlákna svinutá neb protažená, jasnou tekutinou — po- 

 travní vakuolou — objatá. Taktéž zbytky buněčné z vaků chámo- 

 vých nalézají se shromážděné uvnitř fagocytu, rovněž hyalinní tekutinou 

 obdané. Jest tu zažívání intracellularné. 



To jsou pozorování o obsahu vaků chámových u jmenovaných 

 Tubiíicidů, — pozorování, jež úplně souhlasí se zprávami Siedleckého, 

 o obsahu dutiny tělesné Polymnie ; u níž rovněž spermatofagy tutéž 

 funkci provozují jako u jmenovaných oligochaetů ve vacích chámo- 

 vých. Tudíž cytoidy ve varlatech naší roupice liší se fysiologicky od 

 spermatofágů Tubificidů a Polymnie, že pouze endosmoticky tekuté 

 hmoty přijímají; morfologicky pak, že postrádají jader. 



A právě tato poslední vlastnost jest pro naše elementy plas- 

 matické velmi zajímavou. Nepřítomnost jádra zjištěna zde nade vši 

 pochybnost v živé, amoebovitě se pohybující plasmě, jež upomíná na 

 Haecklovy „Cytody", t. j. organismy nejprimitivnější a nejpůvod- 

 nější, jež jádra postrádají. Nastává otázka, zda-li naše cytoidy 

 skutečně jsou původně bezjaderné hloučky protoplasmy, či zda-li 

 jsou to odvozené produkty plasmatické, jež původně jádry byly 

 opatřeny. 



Rozřešení této otázky vyžadovalo mnoho času a námahy než 

 bylo možno s velikou pravděpodobností na jisto postaviti, že cytoidy 

 naší roupice jsou prvotně pravé, jádry opatřené amoebocyty, kteréž 

 sekundárně, ovšem z příčin neznámých, jádra vyvrhují a nabývají 

 tvarů bezjaderných cytoidů. 



Tyto prvotně jádrouosné buňky plovou v dutině tělesné mezi 

 normáluými lymfocyty, kteréžto poslední v ohromném množství jako 

 u roupie vůbec, dutinu tělesnou vyplňují a při pohybech těla z přídy 

 na zad a naopak v lymfé se pohazují. V tak ohromném množství 

 daleko větších buněk naše elementy amoebovité nalézti, jest ovšem 

 věc velmi obtížná, zvláště že amoebocyty jsou nadmíru poskrovnu 

 přítomny a nutno mnohdy celé série prohlédnouti, než se mezi hladkými 

 lymfocvty nalezne jeden neb druhý amoebocyt. Jedinou pomůckou 





