O zvláštním případu fagocytosy. 7 



jest zde vedle tvaru jen různost zbarvení cytoplasmy obou druhů 

 lymfocytů. Hladké, vřeténkovité lyrafocyty barví se po světlé zeleni 

 temně zeleně, a obsahují mimo to v cytoplasme hojné kuličky tuku 

 podobné, leč v líhu nerozpustné, jichž centrum se po železitém 

 haematoxylinu černě zbarví. Naproti tomu zbarví se amoebocyty 

 touže metodou jen nepatrně anebo jasně zeleně, jako dříve jsme je 

 shledali na povrchu a uvnitř vajíček ve tvaru bezjaderném. Cyto- 

 plasma pak vůbec nemá zrnek, jež by zčernaly metodou Heiden- 

 hainskou. 



Tedy tyto amoebocyty tu a onde v lymfě tělesné nalezené jsou 

 jádronosné. U menších (4 — 5 fi v průměru) jest plasma velmi řídká, 

 tudíž slabě se barvící, a nelze tak přesně rozeznati endo- a ecto- 

 plasmu. 



'■'■■7 



1 



Obr. 1., 2., 4. Tři amoebocyty jádronosné z dutiny tělesné. Obr. 1. normální 



amoebocyt. — Obr. 2. Amoebocyt s jádrem bohatým cbromatincm. — Obr. 3. 



Jádro chudé cbromatinem ve stadiu vyvržení z cytoplasmy. 



Jádra jich jsou kulovitá s jemně zrnitou chromatickou hmotou 

 a malým středním nucleolem. U některých exemplářů shledal jsem 

 též jasnou vakuolu. Větší amoebocyty jeví hojné tupé (na prae- 

 parátech fixovaných) pseudopodie, hustou vniternou endoplasmu a hy- 

 alinní obrubu ectoplasmatickou. Jádro jest veliké, hojnými cbroma- 

 matickými tělísky a centrálným větším nucleolem opatřené. 



U těchto větších amoebocytů jest však jádro sblížené vždy ku 

 povrchu těla, někdy tvoří i zvláštní lalok, takže se zdá, jakoby z cyto- 

 plasmy chtělo vystoupiti. Tak se skutečně stává; nalézám amoebo- 

 cyty, u nichž jádro s tělem ještě souvisí, tvoře mohutný, váčkovitý, 

 hrbol, do póla cytoplasmou obdaný, do póla obnažený. Jádro toto 

 vystoupilo z těla a liší se od jádra v cytoplasme se nalézajícího, 

 ježto zde není nucleolu a chromatická hmota přítomna pouze ve způ- 

 sobe jemných, roztroušených zrnéček. 



