IX. 



O dělení a isolování cukrů ze směsí. 



Podávají Emil Votoček a R. Vondráček. 



Předloženo v sezení 4. března 1904. 



Při výzkumech z oboru rostlinné i zvířecí fysiologie nastává 

 chemiku velmi často úkol zjistiti povahu cukru, příp. cukrů několika, 

 obsažených v produktech získaných hydrolysou materiálu studovaného. 

 Cukry ty jen málokdy ze zahuštěného roztoku přímo se vylučují, 

 ve většině případů setrvávají houževnatě ve stavu beztvarém, syrupo- 

 vitém, i jest nutno utíkati se k methodáin chemickým za účelem jich 

 karakterisace, příp. isolování ve formě čisté, individuálné. 



K účelům těm sloužívalo v laboratořích organických dříve zcela 

 obecně fenylhydrazinové činidlo Fischerovo, kterým cukry redukující 

 (aldosy a ketosy) převáděny buď ve fenylhydrazon příslušný nebo 

 častěji ještě v osazon. Osazony vyznačují se totiž mnohem větší nerozpust- 

 ností a tudíž vylučují se i ze zředěných roztoků aldos příp. ketos. 

 Karakterisace redukujících cukrů pomocí fenylhydrazinu jest výhodná 

 jen tam, kde jde o cukr jediný, kdežto při zkoumání směsi dvou neb 

 více cukrů nepostačuje z několika příčin. Jednak nejsou rozdíly v roz- 

 pustnosti fenylhydrazonů cukerných (mimo jediný fenylhydrazon man- 

 nosy, těžko rozpustný) dosti vysloveny, aby dovolovaly úspěšné 

 dělení cukrů ve formě té. Dále jest velmi obtížno děliti od sebe 

 směsi fenylosazonů, jmenovitě byly-li připraveny z nečistých roztoků 

 cukerných. Obyčejně se v případech takových získá krystalisací snadno 

 osazon tíže rozpustný ve stavu čistém, kdežto osazon (příp. osazony) 

 rozpustnější zůstává v matečných louzích spolu s nečistotami, jež brání 

 jeho krystalisaci nebo snižují jeho bod tání do té míry, že určité po- 



Věstník kráL čes. spol. nauk. Třída II. 1 



