Variačně statistická zkoumání na Atyaëphyra desmarestii (Joly). 13 



f varianta: 29 30 31 32 rostrální hoření trny. 

 1 fréquence: 13 5 3 1 počet individuí. 



V uvedené, empirické variační řadě jsou 3 maximální fréquence, 

 číselně mnoho od sebe se neodlišující a sice při variantách : 23, 24 

 a 25. Největší z těchto maximálních frequencí jest při 25. Ku gra- 

 fickému znázornění této variační řady konstruován jest empirický va- 

 riační polygon, jenž na Tab. I. čís. 1. vytažen jest plnou čarou. 



Poněvadž konstrukce jeho právě tak jako analysa variačního 

 polygonu a k němu příslušné variační křivky, na níž vrcholy jeho 

 leží, jest nejen pro variabilitu rostrálních zubů svrchních táž, jako 

 pro variabilitu spodních zubů rostra, obojích: pravých i levých, po- 

 stranních trnů telsonu, i distálních, zadních štětin telsonu — o nichž 

 v následujícím pojednání se pojednává, nýbrž pro každé jakékoliv 

 statistické vyšetřování, budiž mi na tomto místě dovoleno uvésti ně- 

 kolik všeobecných poznámek z théorie variační statistiky. V nich 

 uveden na základě prací G. Dunckera krátce výklad a význam nej- 

 důležitějších konstant v analysi variační křivky a k ní příslušícího 

 polygonu theoretického, kteréž vyskytují se během číselného řešení a 

 jsou pak ve všech pěti mnou počítaných případech stejnými písme- 

 nami označovány. 12 ) 



Ku grafickému znázornění variability určitého znaku sestroju- 

 jeme na základě empirické řady variační t. j. v ní uvedených variant 

 a příslušných frequencí, empirický, variační polygon tím způsobem, 

 že na osu úseček pravoúhlé soustavy nanášíme všechny pozorované 

 varianty co body od sebe stejně vzdálené. Pro všechny variační po- 

 lygony v mé práci zvolena byla tato vzdálenost mezi dvěmi soused- 

 ními variantami =rz 10 mm. Totéž platí o variantách svrchních ros- 

 trálních trnů. 



V každé variantě vztýčena jest pořadnice, na níž nanášena jest 

 délka odpovídající frequenci ku variantě dotyčné přidružené. Za jed- 

 ničku délkovou frequencí zvolil jsem ve všech svých 5ti řešení délku 

 1 mm. Totéž provedeno jest při variačním polygonu svrchních zubů 

 rostrálních. Spojením konečných bodů frequencí vznikne lomená čára, 

 kteráž s osou úseček uzavírá určitou plochu a tvoří empirický, va- 

 riační polygon, znázorňující graficky variační poměry ; ku př. v našem 

 případu svrchních zubů rostra. Čím větší jest počet variant (čili va- 



12 ) Stručný výklad podávám na základe prací: GL Duncker: „Die Methode 

 etc." [1.] a G. Duncker: „Wesen u. Ergebnisse . . . etc." [2.]. Postup v uspořádání 

 vzorců i obecných formulí a označení konstant uvádím souhlasně (stejně označeno). 



