18 XI. Arthur Brožek: 



ose úseček vyjádřenou v jednotkách variant. Theoreticky jest opět 

 průměrnou hodnotou ; vzorec jeho jest 



n L n 



V rovnici jeho n značí počet exemplářů, E 2 = 27 [/. (V — V m ) 2 ], 

 v kterémžto součtu součinů jest / fréquence a V — V m příslušný 

 k ní rozdíl mezi přidruženou její empirickou variantou a maximální 

 (empiricky) zastoupenou variantou ( V m ). Pro označeni 2J jest po- 

 dobně 27i 19 ) =z2J [f (V — V m ) ]. V našem případě jest index va- 

 riability počtu svrchních rostrálních trnů Atya'êphyry s = 2"6449. 



Další důležitou konstantou variační statistiky jest index asym- 

 metrie A pro křivku pravděpodobnosti, k níž variační polygon znaku 

 náleží. 



Na diagramu znázorněn jest odlehlostí mezi téžnicí variačního 

 polygonu (y c ) a vrcholovou ordinatou k němu příslušné křivky (vrcho- 

 lová „fréquence" y ). Jest vyjádřen pomocí s a jest číslem nepo- 

 jmenovaným. Jest pak výrazem, udávajícím asymmetrii křivek a sice 

 dle svého kladného neb záporného označení positivní neb negativní. 

 Označení toto řídí se dle polohy těžnice polygonu vůči vrcholové Or- 

 dinate křivky. 



Index asymmetrie roste s nesouměrností křivky. Při souměr- 

 ných křivkách (typ V.) jest roven neb jest jí velmi blízký 

 (A <C 005), poněvadž těžnice spadá v jedno s vrcholovou pořadnicí. 

 Při nesouměrných křivkách (typu IV.) má různou positivní neb ne- 

 gativní hodnotu >• (O'Oô) dle různého stupně jejich nesouměr- 

 nosti 20 ). Dle G. Dunckera jest pak positivní asymmetrie křivek 



19 ) Označení 2 o, 2i, Z2, 23 etc. zvolil jsem k vůli přehlednější formě vý- 

 sledků; zvláště při řešení 5ti spec. příkladů naší práce. 



ï0 ) K asymmetrii a symmetrii theoretických křivek dokládá C. Emery ve 

 svém referáte dle práce O. Ammona následující: [23. pag. 314.] „ . . Eia der- 

 artiges Eingreifen der Selektion muss zunächst das Unsymmetrisch werden 

 der Kurve auf den folgenden Generationen bedingen. Lässt zugleich die Selek- 

 tion an der entgegensetzten Grenze nach, so wird die Kurve ihre Lage auf der 

 Abscissenaxe verändern. Ist aber am Ende wieder Stillstand der Spielraum- 

 grenze eingetreten, so wird die Kurve wieder allmählich ihre symmetrische Form 

 bekommen. — Das Symmetrischwerden der Häufigkeitskurve, verbundeu mit 

 Erhöhung ihres Scheitels, ist der Ausdruck der Ausarbeitung eines mittleren Typus, 

 welches von beiden Extremen gleich entfernt, die vortheilhaftesten Existenzbedin- 

 gungen besitzt. Die Gestalt der nach der Gesamtheit der Einzelzahlen kon- 



