Variačně statistická zkoumání na Atyaëphyra desmarestii (Joly). 27 



v jediné řadě do jedné skupiny, která jest pak na vypouklé, střední 

 části spodní hrany rostrální. Takový případ jest pravidlem pro většinu 

 exemplářů, ačkoliv jsou různé odchylky, že celá skupina jediné řady 

 1—8 zubů čítající ze střední části hrany posunuje se k basi neb ku 

 špičce, neb že se rozděluje ve dvě i více skupin několik málo zubů 

 čítajících atd. Následek toho jest, že vzdálenost 1. zubu spodního od 

 špičky rostra jest velmi značně proměnlivou veličinou. V meristické 

 tabulce čís. I. (pod značkou cj ve II. části práce jest tato vzdálenost 

 měřena v jednotkách l a dosvědčuje již na 30 exemplářích to, co 

 o ní bylo uvedeno. Přes to lze stanoviti přibližně z uvedené tabulky 

 maximální, minimální a průměrnou hodnotu této vzdálenosti. Maximum 

 jest = 44 A, minimum = 15 A, průměr (ze 30 ex.) = 26*5 l. 



Base řady spodních zubů, jsou-li v malém poctu (1—4, 5), 

 zvětšuje se do délky se zvětšujícím se počtem zubů, však jen do jisté 

 míry : při velkých, více zubů obsahujících skupinách (se 5, 6, 7 

 a 8 zuby) není již délka řady zubů v přímém poměru se zvětšujícím 

 se jejich počtem, nýbrž často v nepřímém. Určité pravidlo v tom 

 případu stanoviti nelze, nežli to, že délka řady nezávisí pak na počtu 

 zubů. Dle 30 exemplářů byla měřena tato délka při různém počtu 

 zubů a stanoveny její hodnoty: maximální =: 40 A, minimální z= 9 l 

 a průměrná = 20' 1 1. (Tab. č. I. c 2 .) 



Počet spodních zubů rostrálních variruje v mezích 1 — 8, takže 

 jeho objem variační má jen 8 různých empiricky zjištěných variant, 

 kdežto theoretický objem byl rozšířen o 4 suppouované varianty: O, 

 — 1, 9, 10 na 12 různých variant. 



Vyšetřováním na 326 exemplářích roster zjistil jsem následující 

 empirickou řadu variant a k nim příslušných frequencí: 



Varianta : 123 45678 Počet spodních zubů. 

 Fréquence: 7 49 95 114 35 22 3 1 Počet individuí. 



V uvedené řadě ukazují se 2 varianty maximáluě zastoupené, 

 a sice 4 a 3. Největší empirickou frequenci má případ pro 4 zuby. 

 (114 ex.) 



Podle této řady sestrojen jest na tab. I. č. 2. empirický variační 

 polygon pro počet spodních rostrálních zubů. Na diagramu jest vytažen 

 plnou čarou. Konstrukce provedena dle způsobu předem popsaného. 



Dle téže řady empirické určena byla theoretická, střední, prů- 

 měrná hodnota variabilního počtu zubů M= 36258. Na diagramu 

 jest znázorněna bodem M na ose úseček. Index variability byl sta- 

 noven dle způsobu dříve uvedeného a sice s = 1*2063. Ku oběma 



