36 



XI. Arthur Brožek: 



různých znaků,) pohybují se v uvedených mezích. Positivní neb nega- 

 tivní označení correlačního koëfficientu při úplné neb částečné korre- 

 laci naznačuje pak, „dass mit der Abänderung eines dieser Merkmale 

 die übrigen, im Durchschnitt der abgeänderten Individuen, ebenfalls 

 in einer bestimmten entweder gleichsinnigen oder entgegensetzten 

 Richtung abändern." [1. p. 43.] 



Na základě 326 exemplářů sestaveno bylo následující kombinační 

 schéma 41 ): 



S 













(Vm) 



•TT) 



V 2 : 



17 



19 



20 21 



22 23 24 



25 26 27 28 29 30 31 32 BmU zuby 



O 



zn 



X 2-[ 



-7 



-5 



-4-3 



-2-1 



0,+l 2 3 4 5 6 7] 



1 



^2 



1 





I. 



1 - 



— 1 2 



II. 



i - i T 



2 



-1 



1 



1 



2 8 



6 8 6 



5 4 3 3 2 49 



3 











2 



2 



4 6 



12 14 15 



12 10 9 5 2 2 95 



(Fm)4 



— 



2 



2 5 



14 18 18 



19 10 11 8 5 1 — 1 114 f x 



5 



+1 



— 



— 



- 2 



4 4 3 



69 112— 3— 35 



6 



2 



— 



— 



1 — 



— 1 4 



522322 — — 22 



7 



3 



— 



— 







— 1 - 



11 3 



8 



4 







III. 





i i 



IV. 







[4 



5 



10 21 



36 47 48 



50 36 27 20 13 5 3 l]=w=326 



il ) V tomto schématu kombinačním označují: V l a V 2 varianty t. j. V, — 

 spodní zuby rostrální, V 2 pak svrchní trny. Příslušné jejich M, s označeno M u 

 e u M 2 a Bj. — Čísla positivní a negativní k jedné neb druhé řadě variant pří- 

 slušná označena jsou při V l znakem X lf pro V 2 zase X 2 a značí úchylky od prů- 

 měru (M) všeobecně vzorcem V— M vyjádřené, a sice jen celá positivní neb ne- 

 gativní čísla. Desetinné komplementární (ovšem pravé) zlomky co jejich druhou 

 část, označují ^ a £>. Tyto f 2 jsou stejné pro všechny F a ; f, zase mají stejné 

 hodnoty pro všechny varianty V 2 . — [1. pag. 48, 49.] 



Vlastní pak pole schématu (ve všech čtyřech quadrantech) vyplňují korre- 

 lační fréquence, tak že kterékoliv číslo z nich označuje počet individuí pro kom- 

 binaci určitého počtu svrchních a určitého počtu spodních zubu. — Následkem 

 toho musí součty frequencí v řadách náležejících variantám V 2 souhlasiti s variač- 

 ními empir. (/ 2 ) frequencemi (v počtu exemplářů) téchže variant (F a ). Podobně 

 i součty correlač. frequencí v řadách náležejících V 1 souhlasí s frequencemi (/,) 

 empir, variačními pro různé V^ — Součet f x i f 2 ovšem dá počet exemplářů n. 



