O původu a osudech t. zv. jádra žloutkového. 9 



společného, ježto se žloutková tělíska stejnoměrně a současně zaklá- 

 dají v celém rozsahu vajíčka jako malé kuličky. Oba tyto pochody 

 vedou k tomu, že se sice utvoří kol centriol nepatrná centroplasma 

 a že radiace zhoustne, v dalším vývoji však nemají ani centroplasma 

 ani paprsky nijakého významu, i zanikají beze stopy v husté hmotě 

 žloutkové. Pouze centrioly jsou stálými orgátiky, jež jako malé Indicky 

 v prvotné bipolární poloze se udržuji až po dokonalém utvoření žloutku 

 znovu činnost svou počínají, působíce znovu na sekundární radiaci, na 

 vznik sekundárních centroplasem polárních a v poslední instanci na 

 vznik zracího vřeténka. 



Tedy pro řešení naší otázky jsou centrioly organuly nejdůleži- 

 tějšími. 



Pokud bipolární přítomnost centriol a bipolární radiace již 

 v mladých vajíčkách jest zjištěna, nemohl jsem v literatuře vystih- 

 nouti, jisto jest však, že tyto poměry jako roupice vykazují mladistvá 

 vajíčka Porcellií. V dosavadních zprávách vykládá se pro mladá va- 

 jíčka přítomnost jednotlivé centrosfery blíže jádra a zpravidla se ozna- 

 čuje jakožto „Dotterkern" ; Balbiani však a Julix (1893) mluví o pů- 

 vodu žloutkového jádra ze sfér, při čemž myšleny jsou zajisté jen 

 radiace. V zápětí pak celá řada autorů srovnává žloutkové jádro se 

 sférami a budto tímto nebo oním jménem ony útvary označují, při 

 čemž ovšem blíže nepřihlíží k centroplasmára a centriolám, celý útvar 

 „sférou" zvouce. Tak Cuningham u teleosteí 1898, A. H. Schmidt 1898 

 u žraloků, Mussox 1898 u Liinula, Van der Stricht 1899 u Echina, 



V. WlNIWARTER, HoLMGEEX, GuRWIRTSCH 1900 U SSaVCŮ. TéŽ PlATNER 



(1889) v ovariích Aulostomy, Staufacher 1893 u Cyclas, zde však 

 nutno za to míti, že máme co činiti se sekundárními centroplasmami 

 kolem centriol. 



To však nutno vytknouti, že všudy, kde se jedná o jádro žlout- 

 kové, založena centroplasma s radiací kolem centrioly, radiací více 

 méně zřetelnou jakožto zrůzněním ooplasmy, jež ve způsobe zóny ob- 

 jímá jádro. Tak kreslí Munson u Limula, tak vykládá i Gürwitsch 

 ve vajíčkách ssavců, srovnávaje sféru s vedlejším jádrem nebo t. zv. 

 idiozomem. 



O osudu těchto centrosfér v dalším vývoji vajíčka nic určitého 

 se nevykládá a jest nesnadno říci, zda jsou to prvotní či sekundární, 

 vznik zracího vřeténka zprovázející centrosfery. K tomu jest zapotřebí 

 sledovati další vývoj. 



Zcela týž původ má známé jádro žloutkové arachnidů, jakž 

 o tom v novější době zprávy podány. í osudy jeho jsou tytéž, Nej- 



