

10 XII. F. Vejdovský: 



lepší zprávy podal Van der Stricht o vývinu jeho v mladých oocytách 

 netopýrů, V husté hmotě žloutkové kolem jádra leží centriola, kolem 

 ní centroplasma („centrosom" Van der Stricht): tyto dvě součásti 

 označuje Van der Stricht za žloutkové jádro. Později (?) tvoří se kolem 

 nich hmota vláknitá, objímajíc je jako košíček barvitelný safraninem 

 zeleně a haematoxylenem železitým modře. (Nedávno označil Heiden - 

 Hain tato vlákna jakožto „pseudochromosomy" ve spermatocytech Prótea.) 

 Dle mého soudu jsou to změněné radie centrosfery v zrnka neb ty- 

 činky. Tato hmota se později od jádra oddálí a nazvána od Van der 

 Strichta „ Pseudonucleus " . 



Též Van der Stricht nepraví, jestli centosfery jsou dvojité již 

 od počátku a teprve jedna z nich prodělává změny výše uvedené. 



Z dosavadního jde najevo, jak nesnadno lze se vyplésti z chaosu 

 zpráv a údajů o původu a osudech popisovaných těles, jichž počátek 

 ovšem jest, jak jsem naznačil, velmi obtížno zjistiti; nutno různým 

 způsobem cytoplasmatických zbarvení užíti (eosinu, světlé zeleně atd., 

 leč již v oranži nelze radiaci bipolarní rozpoznati) a též nutno velmi 

 tenké řezy zkoumati. 



Z veškerých uvedených zpráv zdá se mně jedno jistým, že se 

 vyšetřovala již stádia pokročilá, kdy již radiace změnila se v hustou 

 „vláknitou" hmotu, třebas při tom centroplasma a centriola zůstaly 

 zřetelnými. Možoo však, že se tak děje u řečených druhů pouze na 

 jednom pólu jádra, kdežto centriola druhého pólu bud! hyne beze 

 stopy anebo nabývá změn určitých. V této příčině mají pro mne 

 zvláštního významu ona udání, kde se mluví o dvojitém počátku jádra 

 žloutkového. 



Tak na př. Němec (1897) u Polyzonia kreslí prvé stadium jádra 

 žloutkového ve 2 polovinách, a sledujeme-li další jeho popis a zobra- 

 zení, jest vidno, že jedna polovina trvá jako malá jasná centrosfera, 

 druhá polovina změní se v homogení hmotu, intensivně se barvící, 

 v níž později se zakládají tělíska žloutková. Srovnáme-li zprávy 

 Němcovy s dřívějším pozorováním Mertensa (1895), bude nám možno 

 blíže posouditi význam obou tělisek. Mertens zevrubně líčí vaječní- 

 ková vajíčka ptáků a ssavců a kreslí na př. ve vajíčku vrabce a 

 novorozeného děvčete nedaleko jádra „sphaere attractive" t. j. cen- 

 trosferu s centriolou uprostřed a pak ještě kuličku zvláštní, intensivně 

 se barvící, již zove „jádrem žloutkovým". Z tohoto pozorování Mer- 

 tensa a Němce následuje, že se prvotní na 2 pólech ležící centrialy 

 různým způsobem vyvíjely; jedna utvořivši kolem sebe centroplasmu 

 pomocí radií, představuje budoucí základ pro vřeténko zračí, druhá 



