O původu a osudech t. zv. jádra žloutkového. H 



centriola pak vzrostla do značné velikosti, leč odloučila se od jádra ; 

 nejasno však, zdali má význam žloutkotvorný neb jakýkoliv jiný. 

 Totéž platí o novém pěkném líčení v. Winiwarterově o „jádru Bal- 

 bianově" králíka. Důležité jest, že autor tento ve všech oocytách 

 asi 10 dní po narození až k 6. — 7. týdnu shledal centrosferu, t. j. 

 centriolu, centroplasmu s radií vzdálenou od jádra. Od 4. týdnu však 

 jeví se tu ještě druhé kulovité tělisko se světlou periferií a temně 

 se barvícím centrem. To jest dle něho „Balbianovo jádro 11 . Dle mého 

 výkladu jest to druhá centriola se slabě vyvinutou centroplasmou bez 

 radií, jež opustila místo svého původu, a vzrostla do značné velikosti. 

 Že centrosfera jest základem pro příští zračí vřeténko, dokazuje dvo- 

 jitá centriola, jak ji Wixiwarter uvnitř centroplasmy kreslí. 



Nevysvětlitelným mně však jest, že Winiwarter v souhlasu 

 s Van der Strichtem ve vajíčku člověka centrosferu (idiozom) za žlout- 

 kové jádro vykládá, dle čehož by byla žloutková jádra člověka a 

 králíka 2 zcela rozdílné věci, nad čímž se již správně Waldater 

 pozastavuje. 



Nejdůležitějším pro náš výklad jsou pozorování Gcrwitsche, jenž 

 v oocytách 12denního morčete kreslí v ooplasmě 2 po železitém 

 haematoxylinu intensivně se barvící tělíska, jež označuje jako „chro- 

 matische Nebenkörper", jak je Niessing, Lenhossek, Moore und Meves 

 ve spermatocytech popsali. Dále pak rovněž od jádra značně vzdá- 

 lený „Idiozom", Dotterkern se 2 centrioly. 



Dle mého výkladu máme v tomto posledním tělísku co činiti 

 s centrosferou, na jejíž povrchu jest zbytek bývalých paprsků 

 („Idiozom"), uvnitř centroplasma se 2 centriolami, jakožto základ 

 pro příští zračí vřeténko. „Chromatische Nebenkörper" jsou pak ještě 

 dělením povstalé 2 centrioly druhého pólu, jež vzrostly a rozdělily se 

 v ooplasmé. 



Dle všeho jest všudy, kde se jeví jen jediná centrosfera s cen- 

 triolou a centroplasmou, jako u pavouků, limula atd., základ její 

 dvojitý na 2 pólech jádra mladé oocyty. Během doby nastává dělení 

 práce, že jedna polovina změní se ve hmotu, z níž se dle dosavad- 

 ních názorů vyvíjí žloutek (aspoň u Myriopodů), k čemuž však naše 

 pozorování neposkytují nijakých věcných dokladů. Druhá zůstává jako 

 centrosfera, v níž po rozdělení centriol tvoří se sekundární bira- 

 diace jakožto základ zracího vřeténka. 



Dle mých zkušeností u enchytraeidů trvají poměry nejpůvodnější, 

 ježto se centrioly na obou pólech udržují nezměněně, vyvolávajíce 

 primární radiaci, aniž by se ovšem tato účastnila tvoření žloutku, 



