O původu a osudech t. z v. jádra žloutkového. 13 



jakožto účinek působnosti centriol původ dala, ale paprsčitost není 

 ještě „centrosomem", jako tento pojeni vůbec musil padnouti, když 

 jsme krok za krokem vystihli, že centriola působí na přivádění cyto- 

 plasmy, aby vyvolala radiaci a působením této vznikla centroplasma, 

 jež není nijakým stálým organulem, jako paprsky. Proto ani název 

 „idiozorn" není na místě a nutno jej zamítnouti. 



Van der Stricht požaduje, aby se celý apparat paprscitý, t. j. 

 naše centrosfera, má-li za stálou se považovati, dokázala i v posledním 

 stadiu dělení oogouií. To jest velmi obtížné, zvláště že poslední 

 stadium dělení končí podivuhodnou synapsí, kde pro nepatrný vývoj 

 cytoplasmy zdejší struktury vůbec znamenati nelze. A centrosfery 

 vůbec nelze postulovati, protože radie a centroplasma jsou produkty 

 sekundárnými, vyvolanými činností centriol. Tedy jen centrioly bylo 

 by lze postulovati ve stadiu synapse, což lze snadno ve spermato- 

 goniích, nikoliv ale v oogoniích, opět pro nepatrné množství ooplasmy. 

 Ale ani v mladých oocytách nelze tak snadno přítomnost nahých 

 centriol poznati leč teprve, když radiace vzniká zprvu kratičká, po- 

 zději se prodlužující a zřetelně až k samým centriolám sahající. To 

 jest důkaz, že centrioly jsou v činnosti a že existují na pólech jádra 

 v mladých oocytách. Další jich existenci a trvání, zveličení i bez 

 přítomnosti radií jsme skutečně dokázali ve faktech výše vylíčených 

 a možno větu postaviti: 



„Centrioly jsou trvalými organuly při vývoji vajíčka, kteréž, ne- 

 mohouce působiti na rozdělení mladistvých oocyt pro nehotovost kom- 

 ponent jaderných, vyvolávají v ooplasmě bujné radiace ve způsobe 

 velikých cent ros fer, známých pod jménem „žloutkových jader 11 . Tyta 

 produkty činnosti centriol hynou při úpravě jádra k dělení a při vý-, 

 voji žloutku v ooplasmě běse stopy, kdežto centrioly zůstávají a teprve 

 později vyvolávají druhotné radiace pro úpravu vřeténka zracího."' 



Tato věta má svůj význam. Centrioly bez radiací objeviti nepo- 

 dařilo se tuším nikomu. Existence jich na periferii jádra ve stavu 

 klidu jest dokázána poprvé ve stadiu mezi primární a sekundární 

 radiací. Tím ubývá významu skepse, již jsme o původu a vůbec vý- 

 znamu centriol proslovili a jest oprávněn postulát mnohých autorů, 

 že i v buňkách jevnosnubných rostlin centrioly existují, byť i v době 

 nejnovější veškery pokusy objevení jich byly bezvýsledné. Důležitým 

 bude též potvrditi hypotesu, že velká tělíska v plasmě morčete, 

 člověka a ptáků (Gurwitsch, Winiwarter, Mertens) jsou vzrostlé 

 centrioly. Jinak posuzujíce tato malinká zrnka v buňkách živočišných, 

 musíme se odvolati k výroku, že nelze je přesně definovati než jako 



