O původu a osudech t. zv. jádra žloutkového. 15 



„vřeténka jádrového" a že se centrosom může vyvinouti z achrorna- 

 tické „substance jádra". 



Na základě těchto zpráv Morganových předsevzal Wilson po- 

 kusy, zda skutečně „centrosomy" povstávají „de novo" a zda jevy 

 ty lze srovnávati s normálním oplozením. Studoval Toxopneusta při 

 působení chloridu horečnatého a zjistil, že se při této metodě v mno- 

 hých vajíčkách tvoří proměnlivý počet „ústředí paprsčitých" („cyta- 

 ster") na různých místech v cytoplasme. Ve středu cytasterů shro- 

 mažďuje se hyaloplasma. Prvotná paprsčitost obmezuje se kolem jádra. 

 Dělení jádra děje se při tom jako při oplozených vajíčkách, avšak 

 i cytastery mohou působiti jako centra dělení. Ve většině případů 

 však nenastává úplné rozdělení paprsčitých figur, ježto postrádají spo- 

 jení s chromosony. 



I v bezjaderných fragmentech vajíček tvoří se figury paprsčité 

 a i ty se mohou dělením množiti; avšak nenastává dělení těla bu- 

 něčného. 



Cytastery mohou jak ve vajíčkách, tak i v bezjaderných frag- 

 mentech obsahovati temně zbarvená tělíska centrální, „jež nelze ro- 

 zeznati od centrosomů". Než se dělí cytastery, předchází dělení cen- 

 trálních tělísek. 



Při primární paprsčitosti není rozeznatelného centrosomů, nýbrž 

 jest jádro centrem. „Centrosom primárního dělení tvoří se na bláně 

 jaderné na jedné straně jádra v průsvitné perinucleární hyaloplasmě, 

 a na jeho obvodu vzniká paprsčitost." Bipolární figura dělení povstává 

 dělením této paprsčitosti, jež se změní v amfiaster. „Centrosomy" jak 

 figury dělící, tak i cytasterů tvoří se primárně „de novo". 



Majíce posouditi a srovnati pokusy Wilsonovy s našimi nálezy, 

 musíme především vysloviti obdiv nad skvělými výsledky experi- 

 mentů našeho autora a pečlivostí jeho práce. Skvělé popisy a věrné 

 zobrazení, jimiž provází své líčení zasluhují obdivu. Nálezy Wilsonovy 

 byly příčinou, že staré naše představy, jakoby centriola jen spermatem 

 přenesená do vajíčka byla jedinou možnou agencí pro povzbuzení dě- 

 lení vajíčka, zdály se za své vzíti, ano Bovebj resignovaně upouští 

 od své centrosomové théorie oplození, k čemuž částečně jsme se při- 

 znali i my ve své práci „Umbildung des Cytoplasma" (Arch. mikr. 

 Anat. 1903). 



