O původu a osudech t. zv. jádra žloutkového. 19 



kern dokonaného vývoje chromosomů v jádru a žloutkových tělísek 

 v cytoplasme. Teprve když tyto komponenty dosáhly vrchole svého 

 vývoje, nastávají sekundární radiace a tvoření vřeténka zracího. S tímto 

 faktem nutno počítati i při umělé partenogenesi. Nutno předpokládati, 

 že jádra vajíček ježovčích jsou ohledně chromosomů úplně vyvinuta, 

 takže působením prvotných a dalších centriol vývoj se nezastavuje a 

 může vésti přímo k dělení vajíčka. To jest možné již ze známého 

 fakta, že prvá buňka pólová již ve vaječníku se tvoří, a tudíž chromo- 

 somy zde v určité struktuře již přítomny jsou. Možno, že umělé agence 

 (různé roztoky solí neb kys. uhličité) i na rychlejší postup dělení 

 chromosomů působí, takže dělení toto jde ruku v ruce s dělením 

 centriol. 



O tom, že v takovýchto parthenogenetických vajíčkách nemusí býti 

 počet chromosomů redukovaný, nelze nám na tomto místě disku- 

 tovati. 



Epigenese zraní vajíčka. 



Jest zajisté důležitým určiti pro veškerá vajíčka bod času, kdy 

 proces, zraní nazvaný, počíná. Jest pravděpodobné, jak již Born a jiní 

 po něm naznačili, že jiná doba časová pro zraní nastává u vajíček 

 malých „palingenetických" a velikých na žloutek bohatých „caeno- 

 genetických". U těchto posledních dle Bor> t a prodělává se palin- 

 genetický proces, ježto záhy nastává prvá fáse zraní (Mitose), totiž 

 klubíčko chromatinu. Pak ale pro ohromný vzrůst vajíčka a kompli- 

 kace, jež nastávají ve vláknech klubíčka (což prý jest proces caeno- 

 genetický), musí nastoupiti odpovídající přeměny těmto požadavkům. 

 Meves skutečně potvrdil tuto theorii Bornoyu, shledav u mladých 

 vajíček mloka zvláštní pochody mitotické, činící náběhy k jakémusi 

 dělení. Tato vajíčka však později degenerovala. Vykládá tedy, že zjevy 

 zraní vycházejí ze stádia klidu. 



Dle našich předchozích pozorování mohl by se výklad Bornûv 

 skutečně zdůvodniti, že zraní v malých, žloutku prostých vajíčcích jest 



*) Viguieb od r. 1900 — 1902 uveřejnil celou řadu pojednání v „C. R. Acad 

 de Paris" a „Ann. Scienc. nátur. Zool. V.", v nichž vůbec brojí proti umělé 

 Parthenogenese maje za to, že teplotn jest hlavním činitelem pro normální partheno 

 genesi. V Alžíru totiž déje se vývoj ježovek dle Viguiera jen parthenogeneticky 



**) Aeiola V., La natura della parthenogenesi nell'Arbacia pustulosa. Bolí 

 Mus. Zool Anat. Comp. Genová 1901. 



