20 XII. F. Vejdovský: 



prvotnější než u žloutkem bohatých a mnohdy do značných velikostí 

 rostoucích. Ovšem ale domnělého klidu v našich stadiích není, jak 

 Mevbs za to má. Neboť v oktádách, jichž buňky jeví bipolarní radiaci, 

 není klidu, naopak celá hmota vaječná, i jádra i cytoplasmy následkem 

 tvoření radií nalézá se v bouřlivém pohybu. 



Tato radiace skutečně ukazuje na počínající dělení. Radiaci vy- 

 volávají centrioly na obou pólech jádra položené a radie tvoří se ze 

 řídké cytoplasmy, jež nemá ani stopy žloutkových hmot. Co však jest 

 příčinou, že nenastává dělení, to hledati nutno jedině v jádru, č. v zá- 

 rodečném niíšku, jehož hmoty dospěly stavu klidu. Zde jest sítivo 

 bezbarvé rozptýlené, chromatin soustředěn v kolosálním nucleolu, 

 určitou polohu vůči karyoplasmě zaujímajícím. 



Tedy jen míšek zárodečný jest překážkou, že dělení nenastává: 

 chromosomy nejsou upraveny i musí prodělati dalekosáhlé přeměny ve 

 tvaru a konstituci chemické, než může dojíti ke skutečné úpravě zra- 

 cího vřeténka. 



Tento děj nastává teprve v době následující, když začínají buňky 

 oktádové vyrůstati v oocyty, t. j. když počíná se ooplasma měniti 

 v základní hmotu žloutkotvornou, v jádru pak upravují se ze sítiva 

 a nucleolu chromosomy. 



Při celém tomto procesu zaniká prvotní radiace ve způsobe tak 

 zvaného jádra žloutkového, ale centrioly trvají po celou dobu úpravy 

 chromatinu položené těsné na prvotných místech na periferii jádra zra- 

 ciho. Teprve když chromosomy po určitých chemických processech 

 nucleolu blíží se svému tvaru definitivnímu, probudí se činnost ceutriol, 

 vzniká sekundární čili zračí radiace, i polární centrosfery kolem cen- 

 triol. Tedy epigenese zraní jest patrnou, veškeré komponenty vajíčka 

 jsou činné postupně a v souhlasu s komponentami ostatními, když 

 tyto dostatečného rozvoje nabyly a schopny jsou vykonati úkoly na 

 ně vložené. To spočívá tedy nejen ve tvaru těchto komponent, nýbrž 

 i v silách chemických, působících právě na změny oněch tvarů při 

 zraní. „Die Epigenese der Form ist nur ein Ausdruck für die Epi- 

 genese chemischer Kräfte" (Hofmeister). 



Ve vaječnících zpravidla u všech zvířat rozeznávají se vůbec 

 dvě stadia morfologicky různá: oogonie a oocyty. Prvá perioda za- 

 končuje synapsí a druhá perioda počíná dle dosavadních výkladů rů- 

 stem vajíček č. oocytů. Jak dalece toto pravidlo platí pro vaječníky 

 s vajíčky alecitálnými, nemohu z literatury blíže posouditi, jest ale 

 pravděpodobným, že zraní zde rychle po stádiu synapse nastává 

 z příčin výše uvedených (Winiwaeter). Avšak u vaječníků" s vajíčky 



