6 XV. F. VejdoYslíý •. 



Důrazně nutno pak vytknouti, že není endothelu, který popisují 

 a zobrazují tak zřetelné Nüsbaum aPtAKovrsKi, nýbrž jsou tu přítomny 

 jen ony amoebovitě rozvětvené buňky kolmo se stěn svislé do lumina 

 cévy, které jsme výše popsali, a jež i jmenovaní autorové zvláště po- 

 pisují jakožto „saftige Zellen die reich an Plasma sind und ausser- 

 dem sehr viele dicht angehäufte, grössere- und kleinere, gelbliche bis 

 bräunliche Sekretkörnchen enthalten." V celku souhlasí popis Nus- 

 BAUMA a Rakowskiho s mými zkušenostmi, avšak jedno schází, co ne- 

 poznali tito autorové. Totiž fibrilly svalové, jež na basi každého vý- 

 honku amoebovitých buněk se nalézají. Na průřezech příčných totiž, 

 železitým haemotoxylinem zbarvených nacházíme ve hmotě plasma- 

 tické průřezy vláken temně se barvících, takže možno říci, že zde 

 existuje ještě vniterná vrstva tíbrill podélných, jejichž sarkoplasma sou- 

 střeďuje se na obrovské buňky amoebovité. Tudíž nemohli polští auto- 

 rové poznati pravý fysiologický význam popsaných buněk, jež jako 

 žlaznaté „Blutdrüsenzellen" vykládají. 



Vlastní plasmatické tělo těchto buněk jeví se na příčných řezech 

 jako přepona světlosti cévní, a je-li v jednom řezu buněk těch více, 

 stýkají se v centru jako přepážka, zanechávající úzké skuliny mezi 

 jednotlivými elementy buněčnými, jimiž krevní tekutina prouditi muže. 



Celkem však nesnadno si možno učiniti správný pojem o po- 

 měru těchto mesenchymatických buněk ku stěně cévní na řezech příč- 

 ných i radno spíše posuzovati řezy podélné, tangentiálné. À v tom 

 ohledu obdržíme obrazy dříve netušené. Každá buňka vybíhá tu 

 v dlouhé výhonky pseudopodiím podobné, připínající se na postranní 

 stčny cévy hřbetní. Dobře differencované buňky ty jeví tyto poměry : 



V centru tělesa buněčného leží veliké jádro ovální, nucleolem a 

 chromatickou hmotou vyplněné. Hustá cytoplasma přechází z centru 

 do štíhlých dlouhých pseudopodií, jež se upínají na stěnu cévy. 



V ose každé pseudopodie táhne se vlnitá, intensivně se barvící 

 fibrilla, v některých výhoncích' se ještě v jemné postratiní fibrilly roz- 

 větvující. Fibrilly tyto počínají v cytoplasme nedaleko v okolí jádra, 

 každá však jest samostatnou, nesouvisíc s fibrillou pseudopodie jiné. 



Tedy průřezy vláken svalových, které jsme nalezli na průřezech 

 příčných, odpovídají těmto fibrillám mesenchymatických buněk intra- 

 vasálních. Není pochybnosti, že dle struktury jsou to fibrilly svalové 

 souhlasící s fibrillami podélných svalu na vnější stěně cévy hřbetní. 

 Tyto krásné struktury myoblastů rozvětvených lze pěkně vystihnouti 

 u Ench. adriaticus, kde vyskytují se buňky ty v nádorech ojediněle, 

 a tudíž snadno ve tvarech svých jsou poznatelné. Avšak ne" vždy roz- 



