O významu mesenchymových myoblasta intravasálných. 13 



že tyto stažitelné elementy bezobratlých mají původ svůj v bloudivých 

 buňkách, jež se odloučily od stěn epithelialných dutiny tělesné, zvláště 

 ve stadiích larvových. Tak zvláště ukázal Cn. Wilson (1899, Zool. 

 Bull.), že na př. v larvách veligerových (Tergipes) rozvětvené buňky 

 mesenchymatické ve svých výhoncích stávají se stažitelnými, ježto 

 hmota jejich differencuje se ve svalovou. (Sem by příslušely též zprávy 

 Roulovy, dosud nepověřené, o původu fibrill svalových příčně pruho- 

 vaných z buněk mesenchymových u Porcellia.) 



Ohledně obratlovců bylo by nad míru důležitým, poznati vznik 

 mesenchymových svalu pokožních, zvláště ale srdcových a cévních. 

 O jich původu prosloveny byly dosud jen domněnky (Szili 1901, 

 Byrnes 1898, Flemming 1878). 



Pokud se našeho předmětu týče, t. j. původu cévní soustavy, 

 musíme i v nedostatku empirických dat za to míti, že se stěny srdce 

 a cev periferických tvoří nezávisle od prvolupenů zárodečných ; avšak 

 ani druholupen či mesoblast neúčastní se prvotně na jich vzniku. 

 Jsou to zajisté jen prvotné mesenchymatické, v primitivní dutině 

 tělesné larev roztroušené buňky, jež soustřeďují se při tvoření defini- 

 tivního coelomu v místa určitá, aby později sloužily — změnivše se 

 v kontraktile elementy — ku tvoření netoliko vlastní stěny srdce 

 a cev, nýbrž i vniterných apparátů endovaskulárních, pomocných při 

 oběhu krevním. Kde tedy není vlastního coelomu, nemůže býti ani 

 cévní soustavy (zavřené), rovněž tak jako u oněch skupin, kde gono- 

 coel repraesentován pouze mohutnými vaky gonadovými. V řadě annu- 

 latů můžeme ukázati na Dhwpliila, který jest skutečnou, multipliko- 

 vanou trochophorou, v níž však nerozvinul se gonocoel ve váčky 

 „coelomové", nýbrž zůstal ve stavu prostých vaků gonadových na 

 spodní straně těla. Tudíž nemohlo dojíti ku tvoření cévní soustavy. 



Za nejpůvodnější část cévní soustavy annulatů vykládá se sinus 

 střevní a Lang označuje jej jakožto schkocoel ve smyslu Huxleyovk, 

 povstalý rozstoupením se stěn epitelových gastrocoelu a gonocoelu. 

 Ve skutečnosti však není tento sinus pouhá lakuna beze stěn, nýbrž 

 jest zhusta ohraničen velikými buňkami amoeboidními, jichž průřezy 

 lze na dobře fixovaných a zbarvených praeparatech vystihnouti. Cel- 

 kovým tvarem odpovídají buňky stěn sinu střevního ovšem mesen- 

 chymatickým prvotné dutiny tělesné a není pochyby, že z těchto buněk 

 stěny sinové povstaly. 



