G XXI. Jan Sebor: 



i vznikla na rozhraní obou roztoků, t, j. na vnějším povrchu baničky 

 ssedlina ferrokyanidu íněďnatého. Banička občas z lázně vyňata byla 

 zbavena ferrokyanidu pouze na povrchu lpícího, tak že zůstal jen 

 onen v pralinkách uchován. Po jedné hodině, během kteréž klesla 

 proudová intensita na hodnotu více neměřitelnou, byla elektrolysa 

 přerušena, banička vyprázdněna a promývána destillovanou vodou 

 opětovně vyměňovanou. Vypírání solí trvalo 6 neděl, načež banička 

 vodou naplněna a uzavřena zátkou kaučukovou se zapuštěnou trubicí 

 dělenou. 



Nejprve byla určena propustnost pro vodu pod vlivem pouhého 

 tlaku sloupce vodního: trubička naplněna až po známku nullovou a 

 ponechána 24 hodin ve vodě destillované ; meniskus nezměnil svojí 

 polohu, což nasvědčovalo sice malé propustnosti, nicméně bylo také 

 důkazem, že bláuka komůrku dokonale uzavírá, jakož i že veškeré 

 solí byly z diafragmatu dokonale vjlouženy. Tato okolnost měla pak 

 zároveň tu výhodu, že nebylo třeba bráti pro sloupce vodní žádné 

 korrekce. Přes to udržován byl sloupec ten ve výškách jen málo roz- 

 dílných, aby možná chyba docela byla vymýtěná z pokusů srovná- 

 vacích. 



Při veškerých pokusech diff usních udržována byla teplota v ther- 

 mostatu na 17° C, v mezích asi V 4 ° kolísající; větší konstantnosti 

 teploty nemohl jsem ve většině případů docíliti, ana teplota okolní 

 dosti značně kolísající způsobovala nepatrné změny, jež mi nebylo, 

 používaje pomůcek jednoduchých, možno zcela zameziti. Při pokusech 

 postupováno bylo vždy následovně: 



Do kádinky odměřeno 350 cm* roztoku zkoumaného o teplotě 

 17° a ponořena do něho komůrka, jejíž teplota byla ve vodě 17° na 

 tutéž výši přivedena. Před ponořením byla komůrka suchým šátkem 

 vysušena. Pak vyčkáno asi 10, minut a odečten stav menisku vod- 

 ního, po uplynutí doby pokusné odečten po druhé. Mezi pokusem 

 bylo roztokem mírně mícháno, by koncentrace na stěně komůrky 

 byla co možná tatáž jako v ostatních částech roztoku. Jako pohonu 

 k míchadlu užíván byl malý jnotorek vzdušný chodu velmi pravi- 

 delného. 



Po každém pokusu byla komůrka vyňata, opláchnuta vodou de- 

 stillovanou a ponechána přes noc ve vodě, by eventuelně do blány 

 vniklý roztok vydiffundnoval. 



Koncentrace roztoků cukerných stanovena byla přesně tím, že 

 polarisovány byly při světle natriovém v polostínovém polarisačním 



