10 XXI. Jan Sebor: 



patrno, že klesá propustnost poněkud stoupajícím tlakem osmotickým. 

 Z té příčiny lze přesně srovnávati jen výsledky získané v roztocích 

 o tlacích velmi blízkých. Nicméně vidíme, že v mezích uvedených 

 konstanty nekolísají přespříliš, takže uvedené výše pravidlo znovu jest 

 podepřeno. 



Applikace pravidla. 



Jelikož z uvedených dat číselných plyne, že diffusní rychlost roz- 

 pustidla do roztoku jest přímo úměrná osmotickým tlakům látek v roz- 

 toku se nalézajících a tyto opět jsou pro roztoky ekvimolekulárné stejné, 

 lze stanovení rychlosti využitkovati nejen k určování tlaků osmotických, 

 nýbrž i k zjištění veličin molekulových způsobem srovnávacím. 



Můžeme totiž pravidlo to mathematicky všeobtcně vyjádřiti 

 rovnicí 



kde dx značí différenciai vody proteklé za dobu dt, dp zmenšení tlaku 

 osmotického rozteku zředěním a ostatní písmena veličiny známé. Pro 

 malé hodnoty dx jest ovšem i dp malé, takže lze je oproti p zane- 

 dbati, jak bylo ve výše uvedených pokusech všude učiněno, i lze 

 edy psáti 



dx , 



z čehož opět plyne 



v 



Známe-li tedy diffusní rychlost vody do roztoku nějaké látky a 

 konstantu propustnosti blány, můžeme tlak osmotický stanoviti. 



Je-li dále V objem roztoku, v němž rozpuštěn jest právě jeden 

 tgramm-mol M látky, a značí-li -nám n počet grammů látky v 1 litru 



bude V——, 

 n 



Pro tlak osmotický platí dále známý vztah 

 pV— RT, 



