O rozpouštěn' rychlosti mědi v kyselině sírov* 5 . 3 



a položíme-li zrJ = bude i x — a tudy cizina, takže plyne 

 výslední rovnice 



Infi — -) — Jct 



K a 



aneb násobíce faktorem pro logaritlimus Briggický obdržíme: 



Tato rovnice sloužila za kontrolu výsledků pokusných, při čemž 

 za hodnotu a položeno množství, bucT kyseliny, bud superoxydu v ekvi- 

 valentech a pozorováno, pro kterou řadu jevila se konstanta stálejší. 

 Obtíž při tom skýtala ta okolnost, že se povrch plechu měděného 

 během pokusu měnil, z počátku vzrůstal, an se stával zrnitějším, pak 

 opět klesal. 



Postup pokusný byl následující: Do roztoku kyseliny sírové 

 a kysličníku vodičitého známé koncentrace zavěšen byl plech mě- 

 děný, (chovající dle analyse 99,61% mědi) 0,05 mm tlustý o ploše 

 2 dm-, kterýž byl nejprve smirkovým papírem očištěn a pak ve 

 směsi kyseliny sírové a dusičné vypálen, oplaknut vodou destillo- 

 vanou a lihem a při 80° C vysušen a vážen. Différence ze dvou 

 vážení: před pokusem a po pokusu považována byla za množství 

 mědi do roztoku přešlé a kyselina sírová i kysličník vodičitý 

 vypočítány z tohoto množství dle ekvivalentů. Na konci řady 

 pokusné určen kysličník vodičitý titrací a tu shledán zbytek zpra- 

 vidla od theoretického se poněkud odchylující, jak ještě bude uve- 

 deno. Z této příčiny, jakož i pro proměnlivost plochy mají veškeré 

 tyto pokusy spíše ráz kvalitativný, než kvantitativný. 



Kysličník vodičitý byl zvláště připravován rozkladem kysličníku 

 baryčitého zředěnou kyselinou sírovou ; bylo totiž shledáno, že pro- 

 dejný obsahuje kyselinu chlorovodíkovou, měd již o sobě rozpouště- 

 jící. Hodnota kysličníku vodičitého určována titrací chameleónem, 

 což činěno i po každé řadě pokusné, shledáno tu, že, pokud měd jevila 

 vzhled kovolesklý, nalezené množství odpovídalo zhlížené onomu, jež 

 mělo býti k oxydaci spotřebováno, obyčejně bylo o něco menší kdežto 

 později, když měd se stala zrnitější, nalezeno vždy menší množství, 

 takže tu nastával patrně katalytický rozklad. 



Nejprve určena byla rozpustnost mědi v zředěné kyselině, při 

 čemž hleděl jsem se zároveň přesvědčiti, není-li příčinou větší roz- 

 pustnosti mědi oxydace při sušení: byla-li totiž oxydace příčinou 



