10 XXII. J. Šebor: O rozpouštěcí rychlosti mědi v kyselině sírové. 



Dle titrace ubylo 6,8 mg ekviv. ff 2 0. ? místo 5,52, nastal tedy 

 v tomto případě, již značnější rozklad samovolný. 



Z uvedených pokusů lze souditi, že probíhají asi obé reakce 

 vedle sebe, jak oxydace, tak i přímé rozpouštění, nicméně jest možno 

 z poměrně menších odchylek, jež jeví konstanty pro kyselinu sí- 

 rovou, jeli koncentrace superoxydu menší, usuzovati, že za těchto 

 okolností probíhá hlavně přímé rozpouštění, jak tomu nasvědčuje 

 zvláště pokus VII. a VIII , kdežto naopak, je-li kyselina podřízená 

 a kysličník vodičitý v přebytku probíhá větší měrou oxydace mědi 

 a teprve kysličník mědnatý se rozpouští, jak patrno z větší stálosti 

 konstanty pro superoxyd (pok. IX.). Poněvadž bylo z pokusů těchto 

 patrno, že pro proměnlivost povrchu nebude lze docíliti výsledku 

 lepších, bylo od dalších pokusů upuštěno tím spíše, jelikož zdála se 

 otázka pokusy těmito rozřešena. 



Nemohu však opomenouti poukázati k tomu, že výsledky pokusné 

 vzdor dosti značným chybám pokusným, již v méthode samé, jak se 

 zdá, založeným, jsou v dosti dobrém souhlasu s theorií o rychlostech 

 reakčních, jakož i s názorem E. Brunnerovým*), dle něhož reakční 

 rychlost v systémech heterogenních není ničím jiným vyjádřena, než 

 diffusní rychlostí látek reagujících, neb i v tomto případe platily by 

 úvahy předem uvedené. Jelikož dále pokusy ty jeví jistou sou\islost 

 s některými zjevy, t. zv. passivity kovů, kterouž C. Fredenhagen**) 

 vysvětluje taktéž utvořením se vrstvy plynové na povrchu kovovém, 

 hodlám reakci tu podrobiti dalšímu výzkumu a applikovati ji na jiné 

 případy. 



Konečně konám milou povinnost vzdávaje díky slovutnému 

 p. prof. K. Preisovi za laskavou podporu, jíž mi při této práci 

 poskytl. 



Chemické laboratorium 

 české vysoké školy technické v Praze. 



*) E. Brunner, Z. f. E. 1904, 42. 

 **) C. Fredenhagen, Z. f. phjs. Ckeui. 43. 1. 



