XXIII. 



O železe ve svítiplynu. 



Od dra J. Milbauera. 



(S vyobrazením v textu.) 

 Předloženo v sezení dne 3. června 1904. 



Ve zdejší laboratoři byly pozorovány častěji při žíhání platinových 

 tyglíků na víčkách jejich slabé červené nálety, jež pokryty jsouce 

 salmiakem a vypáleny úplně zmizelv. Byla na snadě otázka, co jsou 

 tyto nálety i odpověď, že pocházejí od železa. Mělo být rozhodnuto 

 zda ve zdejším svítiplynu železo se nalézá a sice zda ve formě 

 mechanicky stržené neb chemicky vázané ve formě těkavých ferro- 

 karbonylu. 



Mond učiniv s Längerem a Quinckem r. 1890 (Journal. Chem. 

 Soc. 57. 749.) svůj zajímavý objev niklokarbonylu obrátil svůj zřetel 

 i k jiným elementům a podařilo se mu také společně s Qdinckem 

 [Chemical News 63. 501., též Ber. Berichte 24. 1 str. 2248] 

 dokázat (r. 1891) existenci ferrokarbonylů, Roscoe a Scüdder v sezení 

 Chemical Society v Londýně 5. listopadu 1891 učinili sdělení, že tato 

 těkavá sloučenina železa, ferrokarbonyl je příčinou ochabnutí svíti- 

 vosti Fahnehjelmových hřebenů rozžhavovaných vodním plynem. 

 V magnesiové části hřebenů již po několika hodinovém svícení bylo 

 možno pozorovat usazeninu kysličníku železitého. Ačkoli čistili vodní 

 plyn vatou přec nálet se objevoval — i usuzovali na těkavou formu 

 železa. Pokusy k dokázání ferrokarbonylu provedli tím způsobem, že 

 komprimovali vodní plyn do ocelových válců, kdež ho ponechali po 

 měsíce ; při otevření válců a zapálení plynu, hořel tento skvěle, avšak 



Věstník král. čes. spol. nauk. Třída II. 1 



