Gabbrodiorit od Horních Břežan. 3 



Také bylo pozorováno mikropertliitickému podobné prorůstání 

 hmot plagioklasových. Z uzavřenin mikroskopických bývají vesměs 

 rozšířeny kapičky čiré, nejspíše ^odňaté tekutiny s bublinkami plyn- 

 nými, částečně zřetelně původní, neboť vyplňují také póry tvaru ne- 

 gativních krystallků živcových. Většina pórů však má tvar všelijak 

 nepravidelný. I druhotné kapičky tekutiny podobné se našly, činící 

 rozmanité řádky hlavně v zrnech silněji rozpukaných nebo počína- 

 jících se rozkládati. Někdy ty řádky pokračují přímo z jednoho zrna 

 plagioklasového do druhého. 



Často zrna plagioklasová obsahují přečetné vláskovité jehličky 

 až krátká stébla bledě zeleného amfibolu, mnohdy ostře aspoň dle 

 délky své idiomorfně omezená, jež se snadno poznají dle šikmého 

 zhášení i ostatních optických vlastností. 2 ) Bývají rozptýleny všemi 

 směry napohled nepravidelně, jen někdy též směry štěpnosti, a bývá 

 zajímavo pozorovati, že jich poloha ani tvar nejmenší měrou se ne- 

 mění, přecházejí-li v lamellách spojených dle zákona albitového nebo 

 periklinového z jedné lamelly do druhé, neb i z jednoho zrna plagio- 

 klasového do druhého. Z toho je patrno, že mnohočetné lamellování 

 zrn plagioklasových dlužno pokládati za původní. 3 ) 



Jiná některá zrna plagioklasová uzavírají zase přečetné mikro- 

 skopicky jemné a drobné jehličky rudní, opět různým způsobem roz- 

 ptýlené, ale někdy též zřetelně dle o P seřaděné, amfibolové jehličky 

 pak vzácně. Rudní jehličky bývají v oněch zrnech plagioklasových 

 někde různě rozptýleny, častěji však soustředěny hlavně uprostřed, 4 ) 

 a již prostým okem lze v tenkém výbruse pozorovati černavé zakalení 

 hmoty živcové. Nejslabší jehličky někdy prosvitají hnědavě, silnější 

 jsou černé. Kde místo jehliček nastupují zrnka nebo krátké sloupečky, 

 je zřetelno z obrysů, že je tu zastoupen hlavně magnetit a částečně 

 též ilmenit. Také se stává, že některá zrna plagioklasová mají upro- 



2 ) Romberg určuje jehličky vyskytující se v plagioklasech gabbra argen- 

 tinského jednak za amfibol, jednak za augit. (Rombekg: Petrografische Unter- 

 suchungen an Diorit, Gabbro und Amfibolitgesteinen etc. Neues Jahrb. f. Min. 

 B. B. IX. 1894. str. 319. 



s ) Judd shledal, že lamellování plagioklasů v gabbru skotském někde není 

 dokonale vyvinuto, někde docela schází, i soudí z toho, že vzniklo sekundárně 

 tlakem. Judd: On the tertiary and other peridotites of Scotlandt. Quart. Jour, 

 geol. Soc. XL. I. 1885 str. 354—418. Referát Neues Jahr. Min. 1886 I. str. 67. 



4 ) Podobně uvádí Williams i jiní, že zrnka rudní jsou nahromaděna upro- 

 střed. Williams : The gabbros and associated Hornblende Rocks occuring in the 

 Neigbourhood of Baltimore. Un. St. geol. Surv. 1886. Referát: Neues Jahrbuch 

 f. Min. 1887 I. 288. 



1* 



