Gabbrodiorit od Horních Břežan. 7 



aggregatů samých bývají většinou nepravidelný, někdy však přece 

 částečná pravidelnost obrysů zdá se poukazovati na to, že lze zde 

 předpokládati bývalý krystall jiného nerostu nyní přeměněného. Někdy 

 mívá aggregat na pokraji rámečky analogické oněm, jaké lze spatřiti 

 kolem diallagu neb olivínu. (Obr. 1, 3, 6.) Jsou také aggregaty složené 

 z různě zbarvených zrnek amfibolových spolu s lupénky biotitu. 

 Některá zrna amfibolová bývají rudami chudá, jiná obsahují rudu, 

 lupénky biotitu bývají rud skoro prosty. Také takové partie upomí- 

 nají na aggregaty vznikající magmatickou přeměnou hmoty diallagové 

 neb olivínové, a uzavírají někdy poměrně veliká zrna magnetitu. 

 Velmi bledě zelený amfibol nebývá v dioritech hojný, a činívá snad 

 jen aggregaty. 8 ) 



Amfibolová hmota vůbec nikde neuzavírá skla, pouze čirou teku- 

 tinu nejspíše vodnatou, a plyn v pórech někdy podlouhlých dle verti- 

 kální osy nerostu. Akcessoricky uzavírá kromě magnetitu a ilmenitu 

 ještě apatit, pyrit, někdy také šupinku hnědého, ne silně zbarveného 

 biotitu, a velmi vzácně zirkon. 



Na dvou místech jednoho výbrusu nalezen byl přidružený jednou 

 ku spinellu černozelenému, po druhé ( při větším zrnu rudním, slo- 

 ženém z pyritu a magnetitu, malý aggregat amfibolu pleochroického 

 podobně jako glaukophan: ||c azurově modrý, \\b slabě violový, ||ct 

 hnědavě žlutavý. Úchylka zhášení, lom a dvojlom světla nejsou tuze roz- 

 dílný od týchž hodnot v amfibolu bledě zeleném nebo skoro čirém. 

 V jednom zrnku je patrný přechod ze hmoty zeleného amfibolu do hmoty 

 modravé. Lze mysliti zajisté na příměs hmoty glaukophanové, a možná 

 i molekul NaFeSi 2 6 . 



Jednoklonný pyroxen bývá ve výbruse buď stejně nebo nestejně 

 zbarven. Nejčastěji je zřetelně narůžovělý a značně pleochroický 

 v tonech červenavém a zelenavém podobně jako hypersthen, a má vět- 

 šinou charakter diallagu, v některých případech spíše augitu. Charakter 

 diallagový vůči augitovému záleží ovšem hlavně na výskytu hojného 

 a jemného rozpukání dle orthopinakoidu ; takovéto rozpukání vysky- 

 tuje se však velmi hojně teprve tam, kde objeví se podlouhlé póry a 

 jehličky, spořádané rovnoběžně k ose vertikální. 



Ve dvou průřezech nestejně zbarvených vyskytly se partie jen 

 slabě narůžovělé a slabě pleochroické, upomínající na hmotu augitu 

 diabasového a zároveň partie slabě zelenavé, skoro čiré, jež zdají se 



^ Srov. Rosenbusch: Mikrosk. Physiographie der massigen Gesteine. III. 

 Aufl. Stuttgart 1896 str. 222-223. 



