38 



søgelser, som til Slut viste, hvor Hovedmassen af den under- 

 jordiske Insekt-Fauna opholder sig. 



De første Reder, hvori jeg i Antal fandt Biller, der til- 

 hørte den underjordiske Fauna, var de jordbyggende Humlers 

 og forladte Vespa-Reder. Det var saaledes en meget stor 

 Humlerede, der gav mig det tydeligste Fingerpeg med Hen- 

 syn til hvor den underjordiske Fauna egentlig hører hjemme. 



Den viste nemlig, at der er en vis Forbindelse mellem 

 Gæsterne hos de jordbyggende Humler og dem der lever i 

 Muldvarpens Rede. At Hu mierne ofte benytter 

 Muldvarpens Gange og især dens Bolig til 

 at anlægge deres Rede i, er et Forhold jeg flere 

 Gange har iagttaget. 



Som Følge heraf er Humleboernes og 

 MuldvarperedernesGæster i mangeTilfælde 

 ogsaa de samme. 



Jeg har ogsaa iagttaget, at Humlereder paa Lokaliteter, 

 hvor Muldvarpen mangler, ikke indeholder de sædvanlige 

 af Muldvarperedens Gæster. Den ovennævnte Humleredes 

 store Indhold af Billearter var mig straks paafaldende, og da 

 Forholdene hvorunder den var bygget, var meget mærkelige 

 (se Exkursions-Oversigt 5 — 9 — 1909, Pag. 58) blev det mig 

 hurtigt klart, at alle Billerne ikke kunde høre til i Humle- 

 reden, men at en Del af dem maatte være kommet andet 

 Steds fra. 



At Quedius longicornis Kr. hører til de underjordiske 

 Arter, der kun undtagelsesvis kommer op til Jordens Over- 

 flade, havde jeg efter dens blege Farver allerede anet og 

 Fundet af denne Art her i Humlereden var en velkommen 

 Bekræftelse herpaa. Da Humlen her tillige havde benyttet 

 en ca. 6 Meter lang og 6 Ctm. bred Gang som Indgang til 

 sin Rede, der var anlagt i en Dybde af ca. 1 Meter under 

 Jordens Overflade, var jeg saa temmelig overbevist om, at 



mener, at en samlet Litteratur-Oversigt over de i Afhandlingen 

 behandlede Emner, næppe vil kunne paaregne større Interesse, 

 vil Resultaterne som Følge deraf ikke alle kunne gøre For- 

 dring paa at være nye. 



