266 



P. fascicu latus. 



Herbst Käf. VI, 289; Petri 19. 



Ligner den foregaaende en Del, men Tegningen er 

 langt lysere og mere spættet, især er Dækvingerne hver 

 forsynede med en stor, mere elier mindre tydelig, lys Side- 

 plet. Endvidere er Snuden lidt stærkere krummet, med 

 antydet Længdemidtfure, Antenneskaftet er forholdsvis 

 lidt kortere. Panden mellem Øjnene kun lidt smallere end 

 Snuden, og Dækvingernes Søm normalt stærkere sort- og 

 hvidspættet. 6-8 mm. 



Han: Smallere. Forskinnebenene paa Indersiden mod 

 Spidsen stærkere krummede. 1ste Bugled yderst svagt 

 nedtrykt i Midten (hos Hunnen hvælvet). 



Paa Erodium cicutanum (Hejrenæb) og Oemn'mm 

 molle (Storkenæb). Paa Sandbund, sjælden og stedegen. 

 København, Tisvilde, Køge, Vejlø Bugt; Høje Møen; Faa- 

 borg, Langesø; Bornholm; Aarhus.^ 



P. arundinis. 



Payk. Mon. Cure. 47, 44; Petri 24. 



Hos denne og de to følgende Arter er Øjnene ikke 

 helt dobbelt saa brede som lange, Panden mellem dem 

 kun lidt smallere end Snuden og Dækvingernes Behaaring 

 ganske kort og næsten nedliggende. Arten er let kende- 

 lig paa den' næsten ensfarvede, okkergule Tegning. An- 

 tenner og Ben sorte. 1ste og 2det Svøbeled omtrent lige 

 lange. Snuden næsten lige. Dækvingerne langstrakte, hos 

 Hannen svagt, hos Hunnen tydeligt udvidede til bag 

 Midten. 6-8 mm. 



Han: Forskinnebenene paa Indersiden mod Spidsen 

 stærkere krummede; Antennerne indleddede nærmere ved 

 Snudens Spids. Sidste Bugled svagt afstudset og. dets 

 Bagrand paa hver Side svagt udbuet (hos Hunnen er sid- 

 ste Bugled jævnt rundet). 



Paa Sium latifolium] udbredt, men noget stedegen. 

 Ved Søer og Moser. 



