4 VIII. J. Kratoehvíl: 



Amfibol tmavý jest ve výbruse hnědozeleně neb hnědavě zbarven, 

 a silně pleochroický : 



v orthopinakoidu pro chvění || c zelenavěhnědý s prostředně 

 velkou absorpcí, _L c žlutavý, světlý; v klinopinakoidu II c hnědo- 

 zelený se značnou absorpcí, J_ c žlutavý, světlý. 



Zrna obecného zeleného amfibolu mají hnědavý ton sotva zna- 

 telný, jsou zelena ve průřezech, jeví však absorpční vlastnosti zcela 

 analogické jako předešlý druh amfibolový. 



Uzavřenin amfiboly tyto mívají málo: něco pórů s čirou teku- 

 tinou nebo plynem, a nějaká drobounká zrnéčka tmavých rud. 



Bledý amfibol jest ve výbruse slabounce nažloutlý nebo slabě 

 nazelenale průhledný a pleochroický mezi právě řečenými tony. Ab- 

 sorpce není patrná. Podlouhlé průřezy zhášejí někdy přímo, nejvíce však 

 poněkud šikmo, i náležejí soustavě jednoklonné. Délka jest vždy 

 opticky positivní. Dvojlom jest zřetelně vyšší než u hnědozeleného 

 amfibolu, největší pak dvojlom blíží se největšímu dvojlomu augitu, 

 aniž ho však dosahuje. Kde nastává sytější zelené zbarvení, jest 

 poněkud modravé, dvojlom zřetelně se snižuje k dvojlomu amfibolu 

 obecného, pleochroismus pak a absorpce přibývá. Bledý amfibol bývá 

 vyvinut ponejvíce dlouze paprskovitě, i jest všemi svými vlastnostmi 

 asi prostředkem mezi tremolitem a aktinolitem. Mimo zrnka tmavých 

 rud nejevívá jiných uzavřenin leda podlouhlé póry, naplněné čirou 

 tekutinou nebo plynem 5 ). 



Biotit skytá hnědé průřezy, silně pleochroické, ježto zhášejí vždy 

 rovnoběžně k ploše basické. Po chvění || 001 jsou hnědé, temné, 

 poněkud do červenava, J_001 žlutavé, velmi světlé. V konvergen- 

 tním světle dávají jednoosý obraz charakteru negativního Mívá 

 místem rudní zrnka uzavřena, někdy podlouhlá, seřaděná mezi jedno- 

 tlivými lupénky jeho. Jiných uzavřenin nalezeno nebylo. 



Jednoklonný pyroxen jest ve výbruse čirý, obyčejně nepravidelně 

 zelenavě a hnědavě skvrnitý. Obsahuje velmi četné drobné podlouhlé 

 póry s čirou tekutinou, bublinky plynové i četná drobounká zrnéčka 

 rudní. Skvrny zelenavé a hnědavé jsou nepravidelně omezeny a kon- 



5 ) O amfibolech v granitech, syenitech a dioritech přehledné jednají: 

 o amf. ve granitech: Rosenbüsch, II. díl. 3. vyd. str. 42. Zibkel IL pag. 11. a 12. 

 „ v syenitech „ „ „ 112. „ 302. 



„ v dioritech „ „ „ 22 s / 3 . „ 472. 



Několikeré amfiboly n. p. ze groruditů vyobrazuje W. C. Brógger v díle: 

 Die Eruptivgesteine des Kristianiagebietes, I. Kristiania 1894. pag. 28. a násl. 



