O některých massivních horninách. 5 



tury jejich často se ztrácejí; vzniká jakoby nenáhlý přechod do hmoty 

 čiré. Skvrny ty náleží hmotě amfibolové. Mezi kříženými nikoly 

 jeví menší dvoj lom, nad samotným dolejším nikolem pak zřetelný 

 pleochroismus ; jsou pak uzavřeninami značně chudší nežli pyroxen 

 sám. Krajem pyrox. přibývá skvrn a posléze nastupuje rámec kom- 

 paktního hnědavězeleného amfibolu. Amfibol tento bývá srostlý s py- 

 roxenem tím způsobem, že mají klinopinakoidy společné. 



Rozdíl dvojlomu v jednom průřezu klinopinakoidu velmi blízkém 

 byl pozorován následovně: 



i 



úchylka 

 zhášení 



interf. barva 



při 

 nikolech || 



interf. barva 



při 

 nikolech -J- 



R 



za základ 

 přijatý 

 dvoj lom 



y — « 



vypo- 

 čtený 

 dvoj lom 

 y — « 





hnědozelený 

 amfibol 



21-0 



violová II. ř. 



zelenožlutá 

 II. ř. 



866 



— 



0-025 





pyroxen 



41-5 



zelenavě 

 modrá II. ř. 



poměr, červená 

 II. ř. 



998 



- 



0029 





plagioklas 



— 



červenohnědá 



slabě do 

 fialová I. ř. 



bledě Hutá 

 I. ř. 



ca278 



0008 



*- 





Průměrný lom světla jest v pyroxenu značně vyšší nežli u obec- 

 ného amfibolu ; velikostí největšího dvojlomu pyroxen má pak po- 

 vahu malakolithu 6 ). 



Amfibol bledý a modravě zelenavý mají relief vzájemně skoro 

 stejný a zdál by se být vyšší nežli relief amfibolu obecného snad tou 



6 ) O optických vlastnostech amfibolů a augitû jednají : A. Michel Lèvy et 

 Alf. Lacroix: Les Minéraux des roches. Paris 1888 pag. 144. a násl., 262. a násl. 

 H. Rosenbusch: Hülfstabellen zur mikroskopischen Mineralbestimmung. Stuttgart 

 1888. Tab. Hie, Hier. A. Michel Lévy et A. Lacroix: Tableaux des Minéraux des 

 roches. Paris 1889, články: „Amphiboles" a „Pyroxénes". S tím srovn. i analysy 

 jednokl. pyroxenu z granitu, na př. odLaveline a od Kekequabic Lake v Rosen- 

 buschoyých: Elemente der Gesteinslehre, strana 73. 



