g Vlil. J. Kratochvíl: 



příčinou, že tento mnohem méně světla propouští. Avšak srovnávací 

 methodou Bkckeho lze konstatovati, že průměrný lom světla v obec- 

 ném amfibolu jest vyšší nežli onde. 



Rudy jsou dílem magnetit, dílem pyrit. Činí zrnka do velikosti 

 x / 2 mm, nejčastěji jsou však mnohem menší. Omezení malých bývá 

 nezřídka krychlové. Větší zrnka bývají všelijak hranatá s výběžky 

 často pravoúhlými. 



Mikroskopická struktura a vývoj horniny. 



Největší stupeň idiomorfního omezení jeví Živce. Průřezy jejich 

 bývají podlouhlé, o délce asi dvakráte větší nežli šířce, nebo skoro 

 isometrické, a jeví dosti často omezení krystalografické. V podélných 

 průřezech stanoviti lze obrysy dle ploch P, M a x, nebo dle ploch 

 P a x s prismatem. Příčné průřezy bývají šestiboké. Vůči sobě bývají 

 živce vyvinuty bud idiomorfně neb allotriomorfně, v sousedství amfibolu 

 taktéž někdy idiomorfně, někdy allotriomorfně, vůči křemenu pravidlem 

 idiomorfně. Větší individua plagioklasová bývají častěji idiomorfní 

 nežli zrna menší. Mnohý plagioklas jest vyvinut ojedinělý, nemálo jich 

 však uzavírá individua nedorostlá, všelijak vklíněná. Skupiny vklíněných 

 individuí jsou patrně vyvinuty o něco později nežli invividua prostá, 

 když bylo totiž buď již více překážek idiomorfního vývoje nebo snad 

 nejspíše nastalo rychlejší tuhnutí. Výběžky vklíněných individuí bý- 

 vají podlouhlé, někdy zhášejí undulosně, což jest známkou, že tlak byl 

 příčinou jejich srůstu. 



Pyroxen jest vždy jen allotriomorfně omezen a kontury jeho 

 jsou všelijak nepravidelné, ponejvíce rozmanitě vykrajované a zároveň 

 drobně laločnaté. Nikdy nenalezne se prostý, nýbrž vždycky omezen 

 obecným amfibolem jako rámcem. 



Amfibol tento vniká do pyroxenu rozmanitě, někdy značné hlu- 

 boko a tam se rozšiřuje: jest zřetelně patrno, že pyroxen jest amfi- 

 bolu starší, ale zároveň, že amfibol nějakou částí vznikl magnetickou pře- 

 ni ènou pyroxenu samého. Jsou místa, kde část pyroxenu uvnitř rámce 

 obecného amfibolu jest přeměněna na bledý, jehličkovitý amfibol seřaděný 

 do četných vějířků. Mimo to nalezneme aggregaty jehličkovitého, ble- 

 dého amfibolu vějířovitě seřaděné i bez pyroxenu: bud s rámečkem 

 obecného amfibolu neb i bez něho. I takové aggregaty bledého amfi- 

 bolu lze per analogiam pokládati za proměněný pyroxen; a opravdu 

 obrysy aggregatů takových bývají analogické obrysům zbytků pyroxe- 

 nových. Aggregaty bledého amfibolu málokdy bývají homogenní; nejčastěji 



