O některých massivnícb horninách. 7 



mívají přimísený drobounký magnetit, někdy i nějaké šupinky biotitové. 

 Biotit ten jest tentýž, jako biotit ostatní, větší; jest zcela čerstvý, 

 obyčejně není žádných rozkladných produktů jiných viděti. I jest dlužno 

 usouditi, že také bledý amfibol vznikl přeměnou pyroxenu ještě v mag- 

 matu samém. Rozdíl mezi amfibolem obecným a amfibolem bledým 

 jest látkový, nejspíše má amfibol obecný více aluminia a kysličníku 

 železitého. 



Aggregáty amfibolu bledého i s jich přimíseným magnetitem, 

 jsouce také místem uzavřeny amfibolem obecným, vznikly patrně přímou 

 přeměnou pyroxenu a svědčí, že pyroxen ten látkou svojí byl příbuzný: 

 aktinolithu. Patrně železo, které se vyloučilo při tvoření se amfibolu 

 bledého, jest dílem vyloučeninou chemickou, dílem zbytky bývalých uzav- 

 řenin pyroxenu. Kde bledý amfibol stává se zelenějším, ubývá těchto 

 rudních vyloučenin. Amfibol obecný obdržel však zajisté ještě podíl alu- 

 minia z magmatu ostatního. I zde tudíž nacházíme nový doklad k pra- 

 vidlu, že v horninách hlubinných vyvíjí se amfibol na útraty pyroxenu- 

 magmatickou přeměnou tohoto. 7 ) Podobně vyskytuje se jednoklonný 

 pyroxen v porfyrovitém dioritu, t. j. v kraji žuly od Hučic. 8 ) 



Sledujeme-li obrysy všech pseudoformos amfibolu po pyroxenu, 

 seznáme, že místy jednoklonný pyroxen byl značně blízek idiomorfnímu 

 omezení, a že byl vyvinut sloupkovitě. Tu a tam aggregát bledého 

 amfibolu po pyroxenu zřetelně překážel vývoji sousedního plagioklasu.' 

 I jest pyroxen starší plagioklasu a starší amfibolu, to jest po rudách 

 nejstarší součástkou horniny. 



Hnědozelený obecný amfibol bývá vyvinut jako rámec pyroxenu 

 nebo pseudomorfos bledého amfibolu po pyroxenu, méně často vy- 

 skytuje se i samostatný. Obrysy jeho jsou obyčejně allotriomorfní. 

 Někde přibližuje se idiomorfnímu omezení — pak sousední piagioklas 

 má omezení allotriomorfní. Často však nalezneme průřezy vyplňující 

 mezery mezi idiomorfními živci. Patrně značná část amfibolu krystalovala 

 teprve po vyvinutí značného počtu živců. 



i Podobně lze souditi o biotitu, jenžto také nezřídka vyplňuje 

 kouty mezi idiomorfně vyvinutými živci. Kde činí samostatnější sku- 

 piny, ani tam nebývá vyvinut idiomorfně, leda jen dle basické plochy. 



7 ) F. Becke: Gesteine der Colunibretes. Tschermak's Mineralog, u. petrogr. 

 Mittheilungen, Bd. XVI., pag. 328. a násl. 



8 ) Jos. Jak. Soukup: Porfyrovitý augitický diorit od Hučic u Březnice- 

 Věstník Král. české spol. nauk, tř. math. přírod. V Praze 1897, č. XXIX., str. 3. 

 a násl. — Srovnej Piosenbusch: Mikrosk. Physiogr. 3. vyd., II. díl, str. 58. (o amfi- 

 bolickém granitu). 



