O některých massivních horninách. t) 



u bytownitu: 21 4, 24-9, 254; 



na ploše go Pod, jednoduché : 



u labradoritu: 21 - 5, 245, 



u bytownitu: 31 '3. 



Uzavřeniny hmoty živcové jsou tytéž, jenže jest jich daleko méně. 

 Tak zonální struktura plagioklasů jest hojně vyvinuta, přece však 

 menší měrou. Nejpěkněji zonálně proužkována bývají zrnka větší, ta 

 pak bývají tu a tam jen jednoduchá a nikoli mnohočetně složena. 

 Také však i zde prozradí se mezi kříženými nikoly, že některá větší 

 zrnka živcová jsou aggregatem srostlých několika krystalků a zrnek. 

 Místy zonální struktura přechází na skvrnitost, činící dojem prorůstání 

 mikroperthitického, kromě toho pak taktéž i zřetelnější mikroperthit 

 se vyskytuje tu a tam. 



Jinak jsou optické vlastnosti součástek zdejších podobné jako 

 ve předešlém vzorku od N. Knína. 



Bledý amfibol má analogické vlastnosti jako v dioritové facii 

 u Nov. Knína, jenže častěji mívá zelenější ton; pak bývá pleochroický 

 zřetelně : pro chvění 1 1 c modravě zelenavý s malou absorpcí, J_ c žlu- 

 tavý, světlý. Úchylku zhášení však všechen amfibol podržuje stejnou, 

 a kde jsou průřezy různých těch druhů stejně krystalograficky orien- 

 továny, zhášejí zároveň. 



V jednom průřezu klinopinakoidu blízkém shledán byl následující 

 poměr dvojlomů: 





05 x s 



Ti » 



p*2>!73 



-O 05 



Interferenční 



barva při 

 nikolech -\- 



Interf. barva 

 při nikolech || 



E 



d ™J lo , m dvojlom 



P ri 4f *y. počítaný 

 za zaklad ť J 



hnědozelený 

 obecný 

 amfibol 



197 



žlutý II. ř. 



s tonem do 



červenava 



indigo II. ř. 



929 



— 



0-024 



bledý, skoro 

 čirý amfibol 



dto. 



pomerančově 

 červený II. ř. 



zelenomodrý 

 II. ř. 



998 



— 



0-026 



plagioklas 



— 



jasně žlutý 



indigo I. ř. 



306 



0008 



— 



