12 VIII. J. Kratochvíl: 



Úhel os optických u obojího amfibolu jest větší než úhel zorného 

 pole mikroskopu. Optický charakter obou amfibolů positivní. 



Dvojloinem tudíž amfibol ve výbruse hnědý blíží se amfibolu 

 obecnému, světle hnědý tremolitu. 



Hnědý amfibol jest nejčastěji allotriomorfně omezen, než i ně- 

 která větší zrna jeho mají tvar částečně idiomorfní dle prismatu 

 i dle plochy pyramidy P, často pak aspoň blízký tvaru amfibolového 

 prismatu, jak lze pozorovati na některých příčných průřezech. Proto 

 hnědý amfibol jest původní součástkou horniny. Častěji arci bývá 

 tvar jeho všelijak vykrajovaný a laločnatý, zrna částečně krystalo- 

 grafickému tvaru blízká tu a tam najednou se laločnatě sužují. 

 Hmota amfibolu činí dojem hmoty jednorodé. Mívá nápadně hojné 

 uzavřeniny. Četné drobné póry naplněny jsou plynem, čirou tekutinou 

 s bublinkou a jsou ponejvíce podlouhlé a seřaděny dle směru verti- 

 kální krystalografické osy. Mezi nimi jsou uzavřeniny četných drob- 

 ných černých zrníček rudních, podobně seřaděných a často dle téhož 

 směru i hůlkovitě protáhlých. Mimo to uzavírává něco lupínků bio- 

 titu allotriomorfně omezených, vzácně pak žluté podlouhlé zrnko 

 rutilu. 



Ve bledších partiích amfibolu póry ty i zrnéčka rudní největším 

 dílem se ztrácejí, i vzniká domněnka, že temnější ton průřezů amfi- 

 bolu hnědého souvisí s přítomností těchto uzavřenin, což lze také 

 nějakou částí přijati, hlavní však částka temnějšího zbarvení náleží 

 přece hmotě amfibolu samé, jak lze zejména pozorováním pleochroismu 

 se přesvědčiti Někde lze konstatovati v amfibolu temném i světlej- 

 ším také drobné laločnatě neb oblé mikrolithy, slabounce načervenalé 

 nebo skoro čiré, jež mezi kříženými nikoly zdají se být isotropními, 

 majíce rámce temné, tudíž značně velký lom světla, mohou náležeti 

 snad i spinelu. 



Pozoruhodná jest na některých místech zřetelná resorpce biotitu, 

 jaká se jeví ve světlejším amfibolu. Některé šupinky biotitové ve 

 světlejším čistém amfibolu uzavřené jsou tmavé, jakoby práškovitě zaka- 

 leny, že sice ještě zůstávají značně hnědými, ale absorpční rozdíly jsou 

 velmi zmenšeny. Jiné takové zakalené šupinky ztrácejí nenáhle inten- 

 situ své hnědé barvy po krajích a dle barvy zdají se přecházeti do 

 hmoty amfibolové. Po jiných zrnkách opětně zbývá něco kalného prášku, 

 jakoby rudního, částečně i nažloutlého, snad rutilového, něco mikrolithů 

 slabounce narůžovělých — snad spinelu — ostatní pak hmota jest 

 úplně resorbována. 



