IQ Vlil. J. Kratochvíl: 



basičtějšího. Accessoricky vyskytuje se i oligoklas, ale pouze v málo 

 individuích. Dvojčatění lze často konstatovati dle zákona albitového. 



Plagioklasy tyto jsou všecky více neb méně zakaleny, t. j. po- 

 čínají se měniti. Obsahují hojné kapičky čiré tekutiny, bublinky ply- 

 nové a kalný prášek, částečně na kaolin upomínající, částečně na 

 zoisit. Zoisit vlastní čirý o nízkých barvách polarisačních není však 

 tuze hojný, často bývá nažloutlý, slabě pleochroický a činí přechod 

 k epidotu. Tam kde nastala již větší proměna, nalezneme směs zrnek 

 zoisitu a křemene, někde něco druhotného albitu a něco slabě nažloutlého 

 epidotu, pak krátká stébla přistěhovalého zeleného amfibolu, aktino- 

 litu příbuzného, slabě neb silněji zeleného a pleochroického s malou 

 absorpcí. V místech velké proměny mají aggregaty zoisitu-epidotu 

 a křemene zrnka na obrysech oble hranatá bez větších laloků a upo- 

 mínají vzhledem nemálo na aggregaty pletiva buňkového v rostlinných 

 praeparatech. Tu pak shledáme přimíseny místem i šupinky čiré 

 slídy (nejspíše paragonitu) a stopy zeolithů. Ze zeolithů lze tušiti 

 hlavně prehnit: máť vysoký relief a značný dvojlom, ale nižší než 

 u čiré slídy; bývá podlouhlý, někdy skoro vláknitý. Také kaolinu 

 podobné šupinky bývají přimíseny na zakalených místech živců, a v ně- 

 kterých partiích stěhuje se do vyluhovaných dutin i biotit, jehož 

 látka vzniká přeměnou hmoty pyroxenové. 



Pyroxen jest v tenkých průřezech narůžověle průhledný, někdy 

 silněji, jindy slaběji narůžovělý, bez pleochroismu. Jeví málo doko- 

 nalou štěpnost dle pyroxenového prismatu a uzavírá kapičky čiré te- 

 kutiny, plynové bublinky a, kde jest dobře zachován, jen něco málo 

 rudního prášku a čirých mikrolithů, nejspíše titanitových. Omezení 

 jeho jest allotriomorfní : činí široká zrna původně nezřídka přes 2 mm, 

 místem snad i několik mm veliká, v nichžto lišty plagioklasové jsou 

 uzavřeny. Většinou však jest značně přeměněn. 



Přeměna pyroxenu počíná tím způsobem, že objevují se v něm 

 četné pukliny dle prismatu a částečně i dle orthopinakoidu. Na 

 puklinách těch objevují se četné nové kapičky čiré tekutiny, bu- 

 blinky plynové, mikrolithy titanitové a tmavý rudní prášek. Hmota 

 pyroxenová mění se pak na hmotu amfibolovou, často krystalogra- 

 ficky shodně orientovanou, t. j., že vertikální osa a analogické verti- 

 kální pinakoidy obou jsou společný. 



Vznikající amfibol bývá zelenavě hnědý a pleochroický mezi 

 tony: hnědozeleným, řidčeji modrozeleným tmavším, a hnědavě žlutými 

 světlým, ale absorpce nikdy není silná, jako na př. u obecného am- 



