O některých massivních horninách. 17 



fibolu v dioritech bývá. Amfibol ten uzavírá místem Četné drobné 

 uzavřeniny, jež dílem byly v pyroxenu již původně obsaženy, dílem 

 vznikly teprve při jeho rozkladu : předrobná zrnéčka titanitová. prá- 

 škovitou tmavou rudu, někde pak i šupinky biotitu. Hmota amfibo- 

 lová jest tudíž nejspíše něco chudší na CaO, Ti0 2 a Fe než hmota 

 pyroxenová. 



Biotit vznikající přeměnou pyroxenu jest hnědé barvy a silně 

 pleochroický mezi tonem hnědým tmavším a žlutavým světlým. Jest 

 čistého vzhledu. Avšak ani absorpce biotitu není tak silná jak bývá 

 u biotitu na př. dioritového, spíše upomíná biotit tento na biotit ně- 

 kterých minet neb kersantitü. 



Hmota amfibolová vznikající z pyroxenu jest buď značně je- 

 dnotná, bud zrnitá či stébelnatá. 



Jednotnější zrnka amfibolová mohla by se tu a tam zdáti jako 

 původní součástka horniny, zejména tam, kde jádro pyroxenové bud 

 úplné zmizelo nebo řezem ve praeparatu již zastiženo není, byt i zbar- 

 vení nejevilo všude touž intensitu. Ale mezi kříženými nikoly poznáme, 

 že ve hmotě té uzavřena jsou tu a tam podlouhlá zrnka amfibolová 

 všelijak orientovaná, částečně zřejmě nepravidelně rozložená, tak jako 

 shledáváme v některých obrubách měnícího se pyroxenu. Zrnitý a sté- 

 belnatý amfibol činí aggregáty všelijak seskupené, místem s biotitem 

 sdružené a limonitem skvrnité. Agreggáty takové podlouhlých, krátkých 

 zrnek amfibolových bývají místem i promíseny epidotem a křemenem 

 a nečiní již vlastních pseudomorfos po pyroxenu, nýbrž jsou hmotou 

 více méně přestěhovanou. Zdá se, jakoby alespoň hlavní část kompakt- 

 nějšího amfibolu dříve se byla vytvořila, nežli amfibol drobnější, 

 neboť pravidlem neobsahuje zoisitu-epidotu, nerostu to, jenž vzniká 

 větráním živců. I lze míti za pravděpodobné, že jest to změna zvláštní 

 příčinou způsobená, nejspíše působením v sousedství vystoupivší hmoty 

 žulové. 



Ilmenit činí aggregáty zrnek více méně krystalograficky vyvi- 

 nutých, částečně zřetelně v jednoduchém tvaru R. Aggregáty ty 

 vypadají místem jakoby trhané pletivo a bývají obklopeny čirým rá- 

 mečkem titanitu. 



Titanit sám hlavně právě u ilmenitu se vyskytuje, jsa primárního 

 nebo i sekundárního původu; v tomto případě pak vzniká hlavně 

 přeměnou ilmenitu samého a v napadajícím světle má ráz „leukoxenu". 

 Ostatně činí titanit i hojná drobounká zrnéčka mikrolithická, opět 

 dílem primárního, dílem sekundárního původu; tato pak vznikají 

 hlavně rozkladem pyroxenu. Zrnka titanitu jsou obyčejně allotriomorfní, 



Tř. matbematicko-přírodovédecká. 1900. 2 



