O některých massivních horninách. ]9 



dle prismatu, nedokonalou, totiž nerovnými trhlinami. Původně ob- 

 sahuje pramalounko drobných kapiček čiré tekutiny s bublinkou; 

 je-li však silněji rozpraskán, objevují se v něm četné kapičky teku- 

 tiny a četné bublinky plynové, pak místem naskytnou se i hojné čiré 

 mikrolithy, částečně zřetelně titanitové, tam kde počíná měniti se na 

 amfibol. 



Amfibol lze rozeznávati dvojí : kompaktnější široká zrna a tenké 

 krátké jehlice. Obojí jsou však celkem přibližně podobné barvy a 

 pleochroismu, jen že jehličky bývají často spíše zeleněji zbarveny. 



Zrna amfibolová jsou v tenkých průřezech hnědozelená. V oby- 

 čejném světle zdají se ponejvíce dosti kompaktní, činíce často — 

 v některých partiích pravidlem - — jednotné pseudomorfosy po pyro- 

 xenu. Obyčejně uzavírají četné drobné uzavřeniny, mimo něco kapiček 

 čiré tekutiny hlavně mikrolithy titanitové. Tyto mají rozličný tvar, 

 ponejvíce oblý, jsou čiré a naznačují, že vznikající amfibol jest titanem 

 značně chudší nežli původní pyroxen, tento pak že byl poměrně ti- 

 tanem značně bohat. Mnohé amfiboly takové obsahují však i četné 

 drobounké šupinky biotitové sporadicky roztroušené, někdy značně hojné, 

 jež zároveň s amfibolem vyvíjejí se rozkladem pyrnxenu. Mezi kříže- 

 nými nikoly jevívají však i zrna amfibolová mnohá, v obyčejném světle 

 kompaktního vzhledu, velmi často jakoby slabou skvrnitost, některá 

 prozrazují dokonce sloh jakoby drobné vláskový, a to chomáčkovitě 

 vláskový. 



Aggregáty již v obyčejném světle patrně jehličkovitého amfibolu 

 bývají nepravidelného seskupení, rozmanitých obrysu a nečiní často 

 ani pseudomorfos po pyroxenu, jsouce promíseny mimo hojné šupinky 

 biotitu i produkty rozkladu živců, to jest zoisitem, kalcitem, světlou 

 slídou. Biotitu bývá někdy takové množství že vyrovnává se množstvím 

 svým amfibolu, ba i předci jej. Další stadium jest, že produktů živ- 

 cových bývá mnoho přimíseuo, tu pak vznikávají partie, jichžto sloh 

 jen malounko upomíná na původní ofitický sloh horniuy neb ani ne- 

 upomíná. Vznikají místa, kde jehličky amfibolové všemi směry jsou 

 rozptýleny a promíseny šupinkami biotitovými a malými, jakoby dě- 

 ravými nebo pavučinovitými zbytky živců, v nichž usazeny jsou také 

 ještě jehlice amfibolové a šupinky biotitové. Zvláště pak při puklinkách 

 horniny vzniká úplně nepravidelná jemná směsice všech těchto částí. 



Poměry pleochroismu a absorpce u amfibolu jsou následující: 



Amfibol kompaktnější: 

 ve přibl. klinopinakoidu : 1 1 c zelený s patrnou absorpcí, 



J_ c slabounce zelenavě žlutavý, světlý ; 



2* 



