30 VIII. J. Kratochvíl : 



klasech pak i epidot a snad i něco kalcitu v puklinkách usazeného 

 pochází, z plagioklasů rozkladem. Poznamenati dlužno, že rozklad živců, 

 zejména plagioklasů začíná uprostřed individuí, kdežto kraje zů- 

 stávají nejdéle neporušeny. 



Biotit jest vyvinut v podobě lupénků, jevících málokdy část 

 idiomorfního omezení ve vertikálním pásmu, pravidlem však allo- 

 triomorfně omezených, t. j. poněkud větších nežli živce 1 j 2 — 2 mm 

 veliké. Někdy bývá zprohýbán. Uzavírá mimo něco málo pórů tu 

 a tam mikrolithy titanitu a zrnéčka ilmenitu. 



Biotit tento jeví silný pleochroismus: || 001 temně hnědou 

 barvu s velikou absorpcí, J_ 001 barvu hnědavě žlutavou, světlou. 

 Úzkéj průřezy zhášejí rovnoběžně, plátky dle oP skytají v konver- 

 gentním polarisovaném světle jednoosý obraz interferenční. Rozkládá 

 se na penninovitý chlorit velmi slabého dvoj lomu, s vylučováním 

 hojného, čirého nebo slabě načervenalého titanitu, někdy i zrnka 

 žlutého epidotu. 



Chlorit má velmi slabý dvojlom; v úzkých průřezech zháší 

 rovnoběžně k 001 a je silně pleochroický; || 001 modravě zelený, 

 JL 001 žlutavý, velmi jasný. 



Jak patrno, jest biotit bohat na Ti0 2 a lze souditi, odtud že 

 pochází z velké části silná jeho absorpce. Spolu sluší konstatovati, 

 že tím velmi se liší od biotitu mnohých minet a kersantitů, ježto 

 mívají biotity často ve průřezech jen bledě zbarvené. 



Apatit má podobu jehlic buď čirých, bud slabě nažloutlých, 

 a jest poměrně dosti hojný, zejména v živcích. 



Titanit původní jest slabě narůžovělý, skoro čirý a bývá někdy 

 částečně idiomorfně omezen. Uzavřen bývá v biotitu i v živcích, ale 

 není hojný; druhotný titanit jest nejčastěji oblý a četnější. 



Kalcit allotriomorfně vyvinutý čini aggregáty druhotně vzniklé, 

 vyplňuje dutiny a puklinky. Bývá združen nezřídka s chloritem, vzni- 

 kajícím rozkladem biotitu. 



Rudní zrnka jsou velmi sporá; uzavřena bývají jak v biotitu 

 tak i v živcích. Aspoň částečně náleží dle obrysů a dle vzhledl' 

 v odraženém světle ilmenitu. 



Struktura horniny jest tudíž hypidiomorfně zrnitá: většina živců 

 idiomorfně lištovitě vyvinuta, biotit allotriomorfní. Mezery mezi li- 



*) Zonalnost živců: F. Becke: Ueber Zonenstruktur der Krystalle in Er- 

 starrungsgesteinen. Tschermak's Mineralogische u. petrogr. Mittheilungen, Band 

 XVII., pag. 97—98. 



