O některých massivních horninách. 33 



Také však lze pozorovati promísení některého amfibolového aggre- 

 gátu se zoisitem a epidotem, jaké v sousedství vznikly zřetelné pře- 

 měnou plagioklasů, amfibol pak jest přece zcela čerstvého vzhledu. 

 Obrysy aggregátů amfibolových jsou vždy allotriomorfní, po kraji často 

 jakoby roztřepené. 



Biotit jest barvy hnědé a to bledě hnědé, čímž přibližuje se 

 opět biotitu diabasu Krámského, liší se však od něho přece silnějším 

 zbarvením a silnější absorpcí pro chvění dle plochy spodové. Není 

 vyloučeno, že jest bohatší titanem, neboť titanitu jest v hornině vy- 

 loučeno poměrně málo. Pro rozmanité promísení s amfibolem a srůst 

 jest pravděpodobno, že biotit vznikal s amfibolem současně. Nej- 

 častěji nejeví žádných drobných uzavřenin, leda někdy zrnka že- 

 lezných rud. 



Apatit vyskytuje se v podobě dlouhých, často zřetelně šestiboce 

 omezených čirých jehlic, obsahujících jen málo drobných kapiček čiré 

 tekutiny s bublinkou plynovou. Jehlice tyto dosahují 1 / 2 — l mm délky, 

 místem jsou hojnější, místem vzácnější, ale všemi směry rozsázeny, 

 prostupujíce všemi křemičitany horniny, i jest s rudami nejstarší vy- 

 íoučeninou z magmatu. Bývá proto ovšem nezřídka rozpukán a od 

 puklin zahnut. 



Rudy náležejí hlavním množstvím magnetitu, někde snad též 

 ilmenitu, vzácně pak pyritu. Značný počet jich dosahuje velikosti 0*05 

 až 0'15 mm a jeví krychlové zoubkování. Pravidlem bývají rudy za- 

 rostly do aggregátů amfibolových a biotitových, výminkou v živcích. 



Křemen jest omezen po vždy allotriomorfně a vyplňuje nejčastěji 

 kouty mezi lištičkami živcovými. Obsahuje mimo kapičky čiré tekutiny 

 a bublinky plynové často jemné jehlice amfibolu, paprskovitě sesku- 

 pené, mimo to uzavírává i zoisit s epidotem, produkty to přeměny 

 živcové, výjimkou i šupinky chloritu. Protož dlužno jej pokládati za 

 součástku druhotně vzniklou. 



Hornina právě popsaná jest dle povahy i tvaru živců, pak dle tvaru i 

 aggregatní povahy amfibolu proměněnou horninu, analogickou diabasu 

 Krámskému, jenže jemněji struovanou, tudíž také proměněný diabas. 

 Proměna její jest z velké části rozdílná od obyčejného větrání; ze- 

 jména basičtější plagioklasy neposkytují vápence, nýbrž hlavně zoisit 

 s epidotem; vápenec jest v hornině velmi skrovně přimísen, amfibol 

 má pak často dosti syté zbarvení a čerstvý vzhled, i jest pravděpodobno, 

 že proměna hlavním dílem jest původu dynamometamorfního, vzniklá 

 působením nejspíše blízké žuly v době, kdy magma této vystoupilo. 

 Tím zároveň by vysvítalo, že hornina jest starší nežli blízká žula. 



Tř. mathematicko-přírodovédecká. 1900. 3 



