38 VIII. J. Kratochvíl: 



II. typus. Převládá jednoklonný, slabě zelenavý pyroxen, po něm 

 zelený, ve průřezech hnědozelený obecný amfibol, nejméně jest pla- 

 gioklasu sodnato vápenatého. 



Zrna pyroxenu 1 až 3 mm veliká, často široká, amfibolová zrnka 

 1 / 2 — 1 mm, živcová y i0 ^ 1 /s mm dosahující. 



Akcessoricky něco oválních zrnek načervenalého titanitu a velmi 

 vzácně zrnko tmavé rudy železné. 



Struktura všesměrná, allotriomorfně zrnitá, ale s nestejnoměrným 

 rozdělením amfibolu. 



Pyroxen dle poměru vzájemného umístění jest starší amfibolu 

 a jeví mnohem hojnější rozpukání nežli tento, rovněž i mnohém četnější 

 drobné póry s tekutinou a plynem a drobné čiré mikrolithy silného 

 dvojlomu. Póry tyto a mikrolithy jsou skoro vesměs velmi četný, že 

 průřezy v tenkém výbruse mají zakalený vzhled. Pozoruhodno jest, že 

 póry často tvoří řady s puklinami sdružené, a že jest patrný u většiny 

 druhotný jejich původ. Jádro některých pyroxenu shledáno mnohem 

 čistší, ba i chudé na póry a prosté mikrolithů řečených. 



V typu tomto vysvitá tím zřejměji, že pyroxen jest nerostem 

 nejstarším, a že ke konci jeho vývoje nastal silný tlak, za jehož pů- 

 sobení nastala výluka amfibolu podobně jako ve kraji granitového 

 komplexu u N. Knína. 



Prohlížejí-li se průřezy pyroxenu silným zvětšením, sezná se, že 

 zelenavé zbarvení není ve průřezech úplně stejnoměrné, nýbrž místem 

 velmi slabé, že není nemožno, aby bylo nějakou částí i druhotného 

 původu. Také shledají se místem stopy počínajícího jemného pukáni, 

 jaké bývá vlastní diallagu. Výskyt pórů a mikrolithů svrchu řečených 

 nelze pokládati za začátek obyčejného větrání, poněvadž okolní amfi- 

 boly i živce jsou dosti čerstvého vzhledu, mají málo zřetelných pórů 

 a nejeví rozkladu. 



Srovnáním díoritu od sv. Martina s dioritem od sv. Kříže vysvitá 

 dále, že kraj dioritový u s v. Kříže nejen obsahuje pyroxen, nýbrž 

 i podobně jako také v žulovém komplexu u N. Knína, jest basičtější 

 nežli partie u kostela sv. Martina. 



Následující ukázky vzaty jsou jednak z pruhů rulovitých hornin, 

 jichž sled hlubokým zářezem odkrývá cesta ve Žlebech k nádraží 

 vedoucí u mlýna „pod skálou" zvaného; jednak prostudován vzorek 

 horniny nezřetelné štěpnosti břidličné, ve které lom v knížecí oboře 

 jest otevřen. Lokalita tato od předešlé vzdálena jest asi čtvrt hodiny 

 na jv. 



